Kom igjen.
Hva er det?
Det er ikke ham.
Jeg ville ikke tekste eller ringe, men...
- Jeg tror deg ikke. - På mine barns liv.
- Det er sant. - Nei.
Du har fått bekreftet at det er Myers, og nå er du redd.
Du må høre på meg.
Craig Myers er ikke Eddie J. Turner.
- Du lyver. - Jeg så ham, Anna.
Så hvem?
Forstår du ikke hva jeg sier?
- Hvem så du? - Vi ødela en uskyldig manns liv!
Hvem, Mo?
Jeg sier det ikke.
- Mo! - Nei.
Du må si det, for Liams skyld.
Dette handler ikke om Liam,
ikke nå lenger.
Det er over, Anna.
Vi ødela livet hans.
Jurymedlemmer, kan talspersonen reise seg?
Har dere kommet til en kjennelse angående den anklagede,
- Anna Louise Dean? - Ja.
Hva er kjennelsen?
Skyldig.
Er noe av siktelsen slettet eller endret?
Sletting av ordet drap,
endret til overfall med livsfare.
I påvente av rapporter,
søker jeg om kausjon.
Mrs. Dean tilhører en sterk familieenhet og har ingen tidligere dommer
og har fulgt kausjonsvilkårene fra begjæringshøringen.
Jeg vil fortsette å gi kausjon,
med de samme spesielle betingelsene.
Dette er Christian, legg igjen en beskjed.
Det er ikke ham.
Christian, det er ikke Craig Myers.
Sosialarbeideren møter Turner på kafeen,
men du ser ikke etter Craig Myers.
Så
kort sagt trodde de på at Anna la ut meldingen
og ville få Craig Myers angrepet, men ikke drept.
Det er ikke ideelt, men det kunne ha vært mye verre.
- Så hva nå? - Domfellelse om noen uker.
Unnskyld.
- Jeg er så lei for det. - Å, mamma.
Jeg tok feil.
Om hva da?
Alt.
Craig Myers.
Alt sammen.
Du ble aldri overbevist, men jeg ville ikke lytte,
og nå er det for sent.
Anna, sier du virkelig at du kan ha gjort en feil?
Betyr det at du kan be Mr. Myers om unnskyldning?
- Har det noe å si? - Det kan ha mye å si.
- Hva tenker du på? - Gjenoppbyggende justis.
Det er en prosess
der den skyldige møter offeret
og deltar i en diskusjon om effekten.
En unnskyldning er ikke en streng forutsetning,
men med tanke på rettsprosessen,
kan det overbevise dommeren om samfunnstjeneste.
Kan dette holde henne ute av fengsel?
Verdt et forsøk.
Men Anna må akseptere rollene tildelt
av retten, nemlig at hun er forbryteren og han offeret.
Craig?
Endelig! Hvor har du vært? De har avsagt kjennelsen.
Hva skjedde?
Skyldig. Hun er skyldig.
Vi vant, Craig.
Du vant.
Takk.
Kan du snakke med noen for meg?
Om hva?
Hallo?
De fant meg skyldig i en mindre alvorlig siktelse,
men skyldig.
Takk.
Hun er her nå, Danny. Jeg setter deg over.
Ben?
Ben er på skolen.
Hvor er du?
Louise?
Hva skjer med Lou og Danny?
- Var det ham på telefonen? - Hva har skjedd?
Hun har prøvd å få tak i ham hele kvelden.
Hva skjer, Lenny?
Danny fant liket av Liam.
Nei, det gjorde han ikke!
Det kan ikke ha vært...
Danny?
- Gerry Tythe fortalte oss det. - Hva?
- Beklager at jeg ikke sa det. - Han har Ben.
Danny har Ben!
Ring skolen.
Hørte du kjennelsen, sjef?
Besøkte du en William Napier i varetekt i Edinburgh?
- Han angrep Craig Myers. - Sa han det?
Nei, fordi Anna Dean har makt over ham,
- men jeg skal snakke med Harvey. - Nei.
Napier har klaget til advokaten sin,
- trass i dine advarsler og trusler. - Sjef...
Ikke bare ignorerte du en ordre...
Hvis vi kan få en innrømmelse før Anne Dean blir dømt...
Du avhørte en potensiell mistenkt alene og uten opptak.
Tror du vi får en dom etter det?
Rart at du ikke gratulerer.
Alt dette forsvinner raskere nå.
Jeg suspenderer deg fra jobben nå.
Hun ler av oss, vet du.
Hun sitter der med Napier og ler av oss.
Napier ler ikke med noen. Han prøvde å begå selvmord.
Jeg trenger skiltet ditt.
TIL MINNE OM LIAM CHRISTIAN GRAHAM
Ben!
Kom hit!
Hvorfor det?
Bare gjør som du blir bedt om.
Nei, bli der du er.
Han ville aldri lyve.
Hva har du sagt?
- Sannheten. - Og hva er det?
Hvorfor, Danny?
Den kvelden vi møttes,
visste jeg ikke hva jeg skulle si, men så
nevnte du Liam med én gang.
Hvorfor?
Alle de årene
visste jeg ikke hva jeg skulle gjøre med det.
Jeg kunne ikke gi slipp, men ikke snakke om det.
Så plutselig
gjorde du det
ekte.
Du og Anna gjorde det
normalt.
Tror du det du har gjort, er normalt?
Du brukte meg.
Jeg kunne ikke si det straks.
Ben, kan du bare komme hit?
Han ville bli med meg, jeg sa nei. Si det til Anna.
Nei. Du skal aldri kontakte meg eller familien min igjen.
Gå.
Og husk,
greit?
Det er ikke min feil.
Kan du si det til henne? At han ville bli med meg?
Jeg forstår ikke dette.
Hvorfor skulle han?
- Godt spørsmål. - Vet det.
Men hva er svaret?
Hun ødela livet hans.
Du kan avslå møtet, Craig.
Det er ingen plikt.
Det er vel i hennes interesse?
Ikke hans.
Denne prosessen handler faktisk om offeret.
Spørsmålene vi stiller etter en forbrytelse,
hvilke lover som ble brutt, hvem som brøt dem,
hva fortjener de som straff, handler om forbryteren,
mens gjenoppbyggende justis spør
hvem som har blitt såret.
Hva trenger de?
Og hvem sin plikt er det å reparere den skaden?
Det er riktig å fokusere på dine behov, Craig.
Dette handler om hva du trenger for å gå videre.
Det er alt.
Jeg hadde kommet før om jeg visste.
Men de ringte meg bare i dag.
Carol sa du hadde noen interessante ideer til oppussing.
Beklager, Anna.
Jeg har sagt det før,
du trenger ikke beklage til meg.
Du stolte på meg,
og jeg fikk deg i trøbbel.
Nei.
William, si at du ikke gjorde det.
Ikke du.
Jeg mente ikke å få deg i trøbbel.
Var det derfor du gjorde dette?
Han fortjener ikke å være fri.
Jeg vil at han skal dø.
Jeg vil at alle de syke jævlene skal dø.
Dette er min feil.
Jeg gjorde noe galt.
Jeg skal si at det var meg.
Jeg skal tilstå.
Han sier jeg er et offer,
men det er jeg ikke.
Nei.
Christian Fikk meldingen. Finner rett mann.
Taxien er her.
Skal jeg ikke kjøre deg?
Jeg ringer deg rett etterpå.
Vi er alle stolte av deg.
Velkommen. Hvordan var reisen?
IKKE FORSTYRR
Han er ikke her ennå.
Det er viktig
med sirkelen,
for vi er alle forbundet.
Det du gjør, påvirker meg og omvendt.
Velkommen.
Takk for at dere kom.
Jeg heter Simone.
Craig, dette er Anna.
Anna, dette er Craig.
Dere er her for å snakke frivillig
om forbrytelsen Anna ble dømt for.
Dere får begge sjansen til å snakke,
men jeg ber dere være respektfulle og ikke avbryte.
Mobiltelefoner av eller på lydløs, takk.
Jeg skriver en rapport dommeren får se,
men kan vi være enige om at alt i rommet
forblir privat og konfidensielt?
Greit.
Anna, kan jeg be deg gå tilbake til forrige oktober
og snakke om sinnstilstanden din før forbrytelsen?
Den har vært det samme så lenge jeg kan huske.
Jeg savner sønnen min.
Og jeg kan ikke hvile før identiteten
til drapsmannen er offentliggjort.
Noen uker før halloween
fikk jeg informasjon om at Eddie J. Turner
bodde i Port Glasgow under navnet Craig Myers.
Jeg søkte på adressen hans på nettet,
og så to skoler like ved huset hans.
Jeg ble kvalm.
Jeg måtte advare folk.
Så jeg kjøpte en kontantkortmobil,
opprettet en falsk konto
og la ut bilde av ham med navn og adresse.
Jeg visste det ville få konsekvenser.
For Craig, mener du?
For alle.
Og vel vitende om konsekvensene,
husker du hvordan det føltes å trykke
og offentliggjøre anklagen?
Det føltes bra
der og da.
Hvorfor det, tror du?
Jeg tror det var fordi jeg gjorde noe.
Og selv om jeg ble tatt, var det bedre enn å være så
hjelpeløs, antar jeg.
Husker du noen andre følelser?
Mener du skyldfølelse?
Om du følte det.
Den eneste skyldfølelsen jeg følte da, var for å lyve for familien.
Det angrer jeg på.
Men sinnet var større enn skyldfølelsen.
Det er det alltid. Større enn noe annet.
Er du sint nå?
Jeg er alltid sint.
Det forsvinner aldri.
Det er hat.
Jeg hater ham.
Mener du Eddie J. Turner?
Hater du ham eller det han gjorde?
Jeg tror ikke du kan skille dem.
Og jeg vet at noen ganger
kan hatet påvirke dømmekraften min,
men det er slik jeg er nå.
Jeg var aldri den samme etter Liam.
Jeg begynte å se det onde i folk
før det gode.
Det gjorde meg hardere.
Men ingenting unnskylder det jeg har gjort mot deg.
Jeg trodde han var deg, men jeg tok feil,
og jeg beklager.
Jeg vil ikke ha unnskyldningen.
Anna, du sa du aksepterte at det var galt
å legge ut navnet på personen du trodde...
Det er ikke det jeg sier. Jeg sier
at det var galt av meg å anklage ham.
Så du ville ikke angret om jeg var ham?
Nei.
Jeg ville ikke vært lei for det.
Jeg kan ikke beklage for å gi sønnen min rettferdighet.
Ikke til noen.
Og hva håpet du å oppnå, Anna,
ved å gjøre det du gjorde?
Jeg tenkte naivt nok
at om jeg fikk ham i retten,
ville alt komme ut.
Masken ville glippe.
Han måtte tilstå. Stå overfor meg.
Og jeg ville finne ut hvorfor.
"Hvorfor" er et stort spørsmål for alle
som er rammet av kriminalitet,
ikke sant, Craig?
Har det Anna har delt så langt
besvart ditt "hvorfor"?
Hun har ikke sagt hvor hun fant navnet mitt.
Beklager, det kan jeg ikke si.
Eller om hun sendte fyren hjem til meg.
Nei.
- Jeg gjorde ikke det. - Vet du hvem han var?
Jeg kan bare si
at jeg skulle ønske det ikke hadde skjedd.
Craig, da du våknet på sykehuset og fant ut at du hadde blitt overfalt
på grunn av denne anklagen,
hva følte du?
Jeg vet litt om sinne.
Hun er ikke den eneste.
Jeg følte meg skyldig.
På sykehuset?
Skyldig i hva da?
At datteren min måtte se meg slik.
Ligge der blødende over hele teppet.
Det var hjemmet hennes.
Det eneste stedet hun burde føle seg trygg.
Hun trodde jeg var død.
Seks år gammel, og hun forsvarer meg mot de andre på skolen.
Det er meningen jeg beskytter henne.
Og du har skyldfølelse for det?
Og for at det på en måte
var en lettelse
da de dro.
For når de ikke er nær meg,
trenger jeg iallfall ikke bekymre meg.
Jeg ville løyet om jeg beklaget at jeg ville finne Turner,
men det siste jeg ville,
var at flere uskyldige ble skadet.
Jeg er så lei for det, Craig.
Jeg sa jo at jeg ikke vil høre det!
Det er åpenbart vanskelig å høre.
Jeg trenger en pause.
Kan du se på meg?
Vær så snill.
Jeg vet det ikke er nok, men du må vite det.
Ikke!
Ikke hva, Craig?
Jeg trenger en pause!
Jeg er så lei for det jeg har gjort mot deg.
- Ikke! - Craig.
Vær så snill...
- Craig. - Ikke.
Kan du se på meg?
- Slutt! - Greit.
Jeg er så lei meg, Craig.
- Vær så snill... - Jeg er ikke Craig!
Jeg er Eddie J. Turner!
Det er derfor jeg er her.
Fordi jeg ikke kan slippe unna deg.
Jeg er ham, han er meg.
Han er det ennå.
Anna.
Christian EJT ER HER!
Ikke gå.
Anna!
Hvilken vei er ut?
Dette er Christian.
Legg igjen en beskjed, så ringer jeg tilbake.
Fortere, så fort du kan.
Svar, Christian. Ta telefonen!
Dette er Christian.
Legg igjen en beskjed, så ringer jeg tilbake.
Unnskyld meg.
Er du Christian?
Kona di ringer.
DJEVELBARN ERKLÆRER SEG SKYLDIG
RETTFERDIGHET FOR LIAM
Dørklokka er ødelagt.
Jeg tok ut batteriene.
Jeg kommer i fred.
Du ringte ikke.
Er det fridagen din?
Du skulle ringe og si hva som ble sagt på møtet.
Kom det noen innrømmelser?
Bare min.
Du burde si det til noen.
Iallfall Solomon.
Og hva med Louise og Lenny?
Jeg vet ikke.
Men jeg bør ringe dem.
De lurer nok.
Han må ha lagt denne i vesken min.
Hva i svarte tenkte han på?
Ring Solomon nå.
Nei, Anna.
Bare han kan si hva som skjedde.
Nei.
Vi burde få ham til å gjøre det jeg nettopp gjorde.
Få ham til å si sannheten uten hjelp.
Jeg vil ikke vite hva som skjedde.
Så hva vil du, Christian?
For vi kan ikke gå tilbake.
Så hva vil du?
Hei, kompis.
Hva gjør du her?
Judith sa du ville møte henne også.
Fordi jeg er bekymret for deg.
Du beroliger meg ikke akkurat.
Hvem er Judith?
Det er hun som har hatt tilsyn med saken min siden jeg ble løslatt.
Jeg er en løgner, Bex.
Jeg ble opplært til å lyve. Livet mitt avhang av det.
Jeg var så nær ved å si det så ofte,
men jeg kunne ikke risikere å miste dere.
Du så meg i øynene og sa: "Jeg er ikke ham."
Hvordan kunne du?
Fordi jeg hadde overbevist meg selv om det!
Jeg har løyet for alle, inkludert meg.
Du løy ikke for ham.
Jeg delte celle med Tom i fengselet.
Jeg måtte si det til noen, ellers ville jeg...
Da jeg slapp ut, ville de flytte meg til England.
Jeg fant ut at han kom tilbake hit og
måtte være meg selv med noen.
- Du kunne ha fortalt meg det. - Kunne jeg det?
Jeg må dra et sted og begynne på nytt, Bex.
Jeg vil at det skal være med deg.
Nei.
La meg være.
Du må vite hvem jeg er. Du og Jess.
La meg være!
Jeg elsker deg.
Hei.
Du trenger ikke snakke om det før du er klar,
men så snart du er det, så...
Jeg er så heldig som har deg.
Det er vi alle.
Unnskyld.
Hallo.
Klokka ti i morgen.
Du vet hvor.
Kom igjen, da.
Jeg vil ikke.
Hvorfor ikke?
Jeg gjør dette, pappa!
De går ingen steder. Dette blir bra å beholde.
Ja vel.
Greit.
Da gjør vi det.
Navn?
Liam Graham.
Alder?
Ni.
Hva annet?
Hva vil du bli når du blir voksen?
Stor.
Jeg vil bli stor.
Nei.
Jeg pleide å legge blomster her.
Mange gjorde det.
Og så tenkte jeg: "Hva pokker gjør vi?"
Alle andre steder.
Hvorfor ga du meg nummeret ditt?
Vi fullførte ikke møtet.
Vi startet det egentlig ikke.
Nå, Eddie?
Vil du virkelig høre dette?
Ikke bruk følelsene mine som unnskyldning til å slippe unna.
Jeg vet du tror jeg skjulte det
og nektet å si noe på trass, men
jeg sa det ikke til bestevennen min engang,
og jeg hadde sluppet ut mye før hvis...
Du kom deg ut ganske fort.
- Du skal ikke avbryte. - Faen ta deg!
Jeg sier bare at jeg ikke var taus for å gjøre deg vondt.
Det var for...
Det var for sikkerhet.
Du må fortelle meg alt nå.
Fra det første han sa til det siste han så.
Alt.
Jeg bodde hos en kvinne pappa kjente.
Jeg hadde ikke vært tilbake på et par dager, men
ingen brydde seg, så jeg tilbrakte halve dagen her.
Jeg plukket opp et glasskår fra en knust flaske og bare
kuttet meg selv.
Jeg følte det ikke.
Som om jeg ikke var her.
Jeg lette etter et sted å være usynlig.
Ikke et offer.
Jeg valgte ikke Liam.
Så du tok ham ikke fra butikkene?
Jeg vet ikke hvor han kom fra.
Jeg valgte ham ikke.
Så han kunne vært hvem som helst?
Nei.
Jeg så ham gå dit.
Han holdt noe i hånden som om det var en skatt.
Han bråstoppet bare og stirret rett på meg.
Det var fotballklistremerker.
Han så blodet på armen min og kom mot meg.
Han burde stukket av!
Men det gjorde han ikke.
Han bare sto der du står nå og sa:
"Går det bra?"
"La meg være", sa jeg.
Men det gjorde han ikke.
Han var så liten.
Sårbar.
"Skal jeg hente noen", sa han.
Og jeg kjente det.
Raseriet begynte å bygge seg opp.
"La meg være", gjentok jeg.
Han kom bare nærmere
og sa:
"Mamma er sykepleier. Jeg kan hente henne."
Sa han det?
Han sa at du kunne hjelpe meg.
Du må si nøyaktig hva han sa.
Alt sammen.
Han sa: "Mamma er sykepleier.
Hun kan hjelpe deg.
Hun hjelper alle."
Jeg reiste meg og hadde fortsatt glassbiten i hånden.
Jeg skrek til ham: "Dra til helvete!"
Men han gikk ikke.
Så bare redd ut.
Sa: "Du havner ikke i trøbbel."
Jeg forstår ikke hvorfor han ikke bare gikk.
Han så meg rett i øynene, men hvorfor gikk han ikke bare?
Hvorfor gikk han ikke?
Jeg har ventet så lenge på å se deg lide.
Og så?
Og så, Eddie?
Jeg stakk ham.
Hvor?
I halsen.
Hvor mange ganger?
To ganger.
Tre ganger.
Og så bare
satte han seg.
Overrasket.
Han prøvde å si noe, men jeg fortsatte å stikke.
Hva sa han?
Jeg vet ikke.
- Jo, du vet du. - Jeg husker ikke.
Hva sa han?
Si det!
- Si det! - Han ropte på deg.
Og faren sin også.
Jeg lovet Liam at jeg ikke skulle gråte foran deg.
Jeg har sviktet ham igjen.
Så hva gjorde du?
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre.
Jeg var dekket av blod.
Så jeg flyktet.
- Hva? - Jeg stakk.
Etterlot du ham her?
Men da jeg løp, tenkte jeg:
"Gjemmer jeg ham, får ingen vite det."
- Hvor lenge? - De sa jeg torturerte ham. Feil.
- Hvor lenge? - Vet ikke. Ti minutter?
Men da jeg kom tilbake, hadde han ikke rørt seg. Han måtte være død.
Men du sjekket ikke?
Du sjekket ikke.
Det var andre skader.
Jeg måtte få det av veien og ned til bredden.
Ham!
Jeg måtte få ham ned bakken, men han var død.
Du
kastet murstein og søppel over ham.
Jeg prøvde å skjule det.
Ham!
Ham.
Han var død.
Jeg sverger.
De sa at jeg måtte tilgi meg selv!
Som om jeg kan bestemme det.
Jeg klarte det ikke.
Men jeg kan ikke leve med dette
hvert minutt av hver dag.
Så hvordan går jeg videre?
Jeg vet jeg ikke kan rette det opp.
Jeg visste det straks.
At det aldri ville forsvinne.
Og hver gang jeg tok meg selv i å smile
mens jeg så Jess spille teater på skolen
eller lo av noe på TV,
husket jeg hva jeg gjorde,
og at jeg ikke har rett til å være lykkelig.
Ikke et øyeblikk.
Jeg ba om å få snakke med deg etter dommen
så jeg kunne si unnskyld, men de sa det ikke var tillatt,
og du ville ikke godtatt det uansett.
Og etter hvert innså jeg hvor lite det ordet er, det ordet.
Det ble bare mindre og mindre.
Og det jeg gjorde ble større og større.
Det er til syvende og sist ikke mye som kan sies.
Men jeg er det, Anna.
Jeg er så lei for det.
Jeg er Eddie.
Du kunne ikke ha gjort noe.
Jeg var den eneste som kunne stoppet det.
Han ville bli stor.
"BORTENFOR IDEER OM RETT OG GALT
FINNES DET ET STED.
JEG MØTER DEG DER."
Undertekst (norsk): Deluxe Media Oversatt av: Gry Viola Impelluso