Kom nu.
Hvad så?
Det var ikke ham.
Jeg ville ikke skrive eller ringe...
- Jeg tror ikke på dig. - Jeg sværger.
- Det passer. - Nej.
Du fik bekræftet, at det er Myers, og nu er du bange.
Du må lytte til mig.
Craig Myers er ikke Eddie J. Turner.
- Det er løgn. - Jeg så ham, Anna.
Så hvem?
Forstår du det slet ikke?
- Hvem så du? - Vi har ødelagt en uskyldig mands liv!
Hvem, Mo?
Jeg siger intet.
- Mo! - Nej.
Du må fortælle det, for Liams skyld.
Det handler ikke om Liam,
ikke længere.
Det er slut, Anna.
Vi ødelagde hans liv.
Medlemmer af juryen, vil jeres talsmand rejse sig?
Er I nået frem til en dom over den anklagede,
- Anna Louise Dean? - Ja.
Hvad er jeres dom?
Skyldig.
Er der sletninger eller ændringer?
Sletning af ordet mord,
ændret til overfald med livsfare.
Frue, på grund af rapportering,
anmoder vi kaution.
Fru Dean er en del af en stærk familie, har ingen domme
og har overholdt betingelserne for kaution sat ved høring.
Jeg vil fortsat tilbyde kaution
under de samme særlige betingelser.
Det er Christian. Læg en besked, så ringer jeg igen.
Det var ikke ham.
Christian, det var ikke Craig Myers.
Socialrådgiveren møder Turner på caféen,
men du leder ikke efter Craig Myers.
Okay, så...
kort sagt, troede de, at Anna lagde opslaget op
om Craig Myers-overfaldet, men ikke at hun ønskede ham død.
Det er ikke godt, men det kunne være værre.
- Hvad så nu? - Domfældelse om et par uger.
Undskyld.
- Undskyld. - Åh, mor.
Jeg tog fejl.
Om hvad?
Alt.
Craig Myers.
Alt sammen.
Du var aldrig overbevist, men jeg lyttede jo ikke,
og nu er det for sent.
Anna, siger du virkelig, at du måske har begået en fejl?
Vil du så undskylde til hr. Myers?
- Betyder det noget? - Meget måske.
- Du tænker? - Genoprettende retfærdighed.
Det er en proces,
hvor den skyldige møder ofret
og deltager i en samtale om betydningen af det.
En undskyldning er ikke en streng betingelse for det,
men for retten, hvis alt går godt,
kan det overbevise dommeren til at gå efter samfundstjeneste.
Kan det holde hende ude af fængsel?
Forsøget værd.
Men Anna må acceptere rettens roller helt,
nemlig at hun er forbryderen og han er offeret.
Craig?
Endelig! Hvor har du været? De har afsagt dommen.
Hvad skete der?
Skyldig. Hun er skyldig.
Vi vandt, Craig.
Du vandt.
Tak.
Kan du tale med nogen for mig?
Om hvad?
Hallo?
De fandt mig skyldig i en mindre anklage,
men skyldig.
Tak.
Hun er her nu, Danny. Jeg giver dig videre.
Ben?
Ben er i skole.
Hvor er du?
Louise?
Hvad sker der med Lou og Danny?
- Var det ham i telefonen? - Hvad er der sket?
Hun har prøvet at få fat i ham.
Lenny, hvad foregår der?
Danny fandt Liams lig.
Nej, det var ikke!
Det kunne ikke have været...
Danny?
- Gerry Tythe fortalte os det. - Hvad?
- Undskyld, jeg ikke sagde det. - Han har Ben.
Danny har Ben!
Ring til skolen.
Hørte du dommen, chef?
Så du en William Napier i varetægt i Edinburgh?
- Han angreb Craig Myers. - Fortalte han det?
Nej, Anna styrer ham,
- men jeg taler med Harvey. - Nej, glem det.
Napier har klaget til sin advokat,
- trods dine advarsler eller trusler. - Chef...
Du ignorerede ikke blot en ordre...
Hvis vi kan få en tilståelse...
...men du har afhørt en mistænkt alene.
Tror du virkelig, vi får en dom efter det?
Tænk, at du ikke lykønsker mig.
Det forsvinder hurtigere nu, ikke?
Jeg suspenderer dig fra tjenesten.
Hun griner ad os, ved du?
Hun sidder der med Napier nu og griner.
Napier griner ikke. Han forsøgte selvmord.
Jeg skal bruge dit kort.
TIL MINDE OM
Ben!
Kom her!
Hvorfor?
Gør, som du får besked på.
Nej, bliv, hvor du er.
Han ville aldrig lyve.
Hvad har du sagt?
- Sandheden. - Og hvad er det?
Hvorfor, Danny?
Den aften, vi mødtes...
...kunne jeg ikke tale med dig, og så...
...nævnte du pludselig Liam.
Hvorfor?
Alle de år...
...vidste jeg, hvad jeg skulle.
Jeg kunne ikke slippe det, eller tale om det.
Så pludselig...
gjorde du det...
...virkeligt.
Du og Anna, gjorde det...
...normalt.
Er dine handlinger normale?
Du udnyttede mig.
Jeg kunne jo ikke sige det.
Ben, vil du ikke komme her?
Han ville med mig. Sig det til Anna.
Nej. Kontakt aldrig mig eller min familie igen.
Gå, makker.
Afsted.
Og husk...
...okay?
Det er ikke min fejl.
Vil du sige det til hende? At han ville med mig?
Åh!
Jeg forstår det ikke.
Hvorfor skulle han?
- Godt spørgsmål. - Ja da.
Men hvad er svaret?
Hun ødelagde hans liv.
Du kan afvise mødet, Craig.
Det er valgfrit.
Det er i hendes interesse.
Ikke hans.
Processen handler kun om ofret.
Spørgsmålene efter en forbrydelse,
hvilke love er overtrådt og af hvem,
hvilken straf de fortjener, er om den skyldige,
genoprettende retfærdighed spørger,
hvem er forudrettet?
Hvad har de brug for?
Og hvis pligt er det at genoprette den skade?
Det er rigtigt at fokusere på dine behov, Craig.
Det handler om, hvad du har brug for nu.
Det er alt.
Jeg ville være kommet tidligere.
Men hospitalet ringede i dag.
Carol sagde, du havde gode indretningsidéer.
Undskyld, Anna.
Jeg har sagt det før,
du behøver undskylde til mig.
Du stolede på mig,
og jeg fik dig i problemer.
Nej.
William, sig, du ikke gjorde det.
Ikke dig.
Jeg ville ikke give dig problemer.
Er det derfor?
Han fortjener ikke at være fri.
Jeg vil have ham død.
Alle de syge svin skal dø.
Det her er min skyld.
Jeg gjorde noget galt.
Jeg fortæller, det var mig.
Jeg vil tilstå.
Han siger, jeg er et offer...
men det er jeg ikke.
Nej.
Christian Fik din sms. Finder Den rette mand.
Taxaen er her.
Skal jeg ikke køre dig?
Jeg ringer straks bagefter.
Vi er alle stolte af dig.
Velkommen. Hvordan var turen?
FORSTYR IKKE
Han er her ikke.
Det er vigtigt,
cirklen,
for vi er alle forbundet.
Det, du gør, påvirker mig og omvendt.
Velkommen.
Tak, fordi I kom, begge to.
Jeg er Simone.
Craig, det er Anna.
Anna, det er Craig.
I er her frivilligt
for at tale om Annas dom.
I får begge chance for at tale,
men jeg beder jer om at vise respekt og ikke at afbryde.
Mobiltelefoner slukket eller på lydløs.
Jeg skriver en rapport, dommeren vil se,
men kan vi blive enige om, at alt, der siges
forbliver privat og fortroligt?
Okay.
Anna, må jeg bede dig tage tilbage til sidste oktober
og tale om din sindstilstand før forbrydelsen?
Det har været den samme, så længe jeg kan huske.
Om jeg savner min søn.
Og at jeg ikke kan hvile, før manden,
der dræbte ham, er kendt.
Et par uger før halloween
modtog jeg information om, at Eddie J. Turner
boede i Port Glasgow under navnet Craig Myers.
Jeg slog hans adresse op online...
...og jeg så to skoler tæt på hans hus.
Jeg havde det skidt.
Jeg måtte advare folk.
Så jeg købte en taletidskorttelefon,
oprettede en konto med falske oplysninger,
og jeg lagde hans billede op online med navn og adresse.
Jeg vidste jo, det ville få konsekvenser.
For Craig, mener du?
For alle.
Med viden om konsekvenserne,
husker du følelsen af at trykke på knappen
og offentliggøre anklagen?
Det føltes godt...
...på det tidspunkt.
Hvorfor tror du det, Anna?
Jeg tror, det var, fordi jeg gjorde noget.
Selv hvis jeg blev fanget, var det bedre end at være så...
...hjælpeløs, tænker jeg.
Kan du huske andre følelser?
Mener du skyld?
Følte du det?
Den eneste skyld, jeg følte dengang, var at lyve for min familie.
Det fortryder jeg.
Men vreden var større end skylden.
Den altid større end noget andet.
Er du vred nu?
Jeg er altid vred.
Det forsvinder aldrig.
Det er had.
Jeg hader ham.
Du mener Eddie J. Turner?
Er det ham, du hader, eller hans handling?
Jeg tror ikke, man kan adskille det.
Og jeg ved, at had sommetider
kan påvirke min dømmekraft...
...men det er den, jeg er nu.
Jeg var aldrig den samme, da Liam døde.
Jeg så kun det dårlige i folk...
...før det gode.
Det gjorde mig hårdere.
Det er ingen undskyldning for det, jeg har gjort.
Jeg troede, han var dig, men tog fejl.
Og jeg beklager.
Jeg ønsker ikke undskyldning.
Anna, du sagde, du accepterede, du tog fejl
ved at angive navnet på den person, du...
Nej, det siger jeg ikke.
Jeg siger, det var forkert af mig at anklage ham.
Var jeg ham, fortrød du ikke?
Nej.
Det ville jeg ikke.
Jeg kan ikke beklage at søge retfærdighed for min søn.
Ikke overfor nogen.
Og hvad håbede du at opnå, Anna,
ved at gøre det?
Jeg troede naivt...
at fik jeg ham til at rejse sig i retten,
ville det hele komme frem.
Masken ville falde af.
Han skulle se det i øjnene, se mig.
Og så ville jeg finde ud af hvorfor.
Det spørgsmålet er stort for alle
berørt af kriminalitet,
ikke, Craig?
Har det, Anna har delt indtil videre,
besvaret "hvorfor?" for dig?
Men hvor kom mit navn fra?
Det kan jeg ikke fortælle nogen.
Eller om hun sendte ham.
Nej.
- Nej. - Ved du, hvem han var?
Jeg kan kun sige,
jeg ønsker, det ikke var sket.
Da du vågnede på hospitalet og fandt ud af angrebet
efter anklagen,
havde føltes det?
Jeg kender til vrede.
Hun er ikke den eneste.
Jeg følte mig skyldig.
På hospitalet?
Skyldig i hvad?
At min datter måtte se mig sådan.
Ligge der og bløde over hele tæppet.
Det var hendes hjem.
Det ene sted, hun bør føle sig tryg.
Hun troede, jeg var død.
Seks år gammel, og hun forsvarer mig over for de andre i skolen.
Jeg burde beskytte hende.
Og det har du skyldfølelse over?
Og at det var en slags lettelse
på en måde,
da de rejste.
For når de ikke er nær mig,
behøver jeg ikke bekymre mig om dem.
Jeg ville lyve, hvis jeg sagde undskyld for at finde Turner...
...men jeg ønskede ikke,
at flere uskyldige kom til skade.
Jeg er ked af det, Craig.
Du skal ikke undskylde!
Du har svært ved at høre det.
Jeg må have en pause.
Vil du kigge på mig?
Vær sød.
Det er ikke nok, men du skal vide det.
Lad være!
Med hvad, Craig?
Giv mig en pause!
Jeg er ked af det, jeg har gjort.
- Lad være! - Craig.
Kom nu...
- Craig. - Nej.
Kig på mig.
- Stop! - Okay.
Jeg beklager, Craig.
- Vær nu sød... - Jeg er ikke Craig!
Jeg er Eddie J Turner!
Det er derfor, jeg er her.
For der er ingen vej væk fra det.
Han er mig.
Det er han stadig.
Anna.
EJT ER HER!
Gå ikke.
Anna!
Hvilken vej er ud?
Det er Christian.
Læg en besked, så ringer jeg igen.
Hurtigere, så hurtigt du kan.
Svar, Christian. Tag telefonen!
Christian.
Læg en besked, så ringer igen.
Undskyld mig.
Er du Christian?
Din kone ringer.
DJÆVLEBARN ERKLÆRER SIG SKYLDIG
RETFÆRDIGHED FOR LIAM
Klokken er ødelagt.
Jeg tog batterierne ud.
Jeg kommer i fred.
Du ringede ikke.
Er det din fridag?
Du ville ringe og sige, hvad der blev sagt på mødet.
Var der nogen tilståelser?
Kun mine.
Fortæl det til nogen.
Til Solomon.
Og hvad med Louise og Lenny?
Det ved jeg ikke.
Men jeg burde ringe til dem.
De vil undre sig.
Han må have lagt det her i min taske.
Hvad fanden tænkte han på?
Ring til Solomon nu.
Nej, Anna.
Kun han kan fortælle, hvad der skete.
Nej.
Vi burde få ham til at gøre det, jeg gjorde.
Få ham til at tale sandt uden indflydelse.
Jeg vil ikke vide, hvad der skete.
Hvad vil du så, Christian?
Vi kan ikke tage tilbage, vel?
Hvad vil du så have?
Hejsa, makker.
Hvad laver du her?
Judith sagde, du også besøgte hende.
Jeg er bekymret for dig.
Du beroliger mig ikke ligefrem.
Hvem er Judith?
Hun har kørt min sag, siden jeg blev løsladt.
Jeg er en løgner, Bex.
Jeg blev lært at lyve, og at mit liv afhang af det.
Jeg var tæt på at sige det,
men ville ikke risikere miste jer.
Du så mig i øjnene og sagde: "Jeg er ikke ham."
Hvordan kunne du gøre det?
Fordi jeg havde overbevist mig selv om det!
Ser du, jeg har løjet for alle, inklusive mig selv.
Du løj ikke for ham.
Jeg delte celle med Tom i fængslet.
Jeg måtte sige det, ellers ville jeg...
Efter jeg kom ud, skulle jeg flytte til England.
Jeg fandt ud af, han kom tilbage og...
...jeg måtte være mig selv med nogen.
- Du kunne have fortalt mig det. - Kunne jeg?
Jeg må et sted hen og starte forfra, Bex.
Det skal være med dig.
Nej.
Lad mig være.
I skal vide, hvem jeg er. Dig og Jess.
Lad mig være!
Jeg elsker dig.
Hej.
Du ved, du ikke behøver tale om det nu,
men så snart du er klar, så...
Jeg er så heldig at have dig.
Det er vi alle.
Undskyld.
Hallo.
Klokken 10.00 i morgen.
Du ved hvor.
Kom nu.
Jeg vil ikke.
Hvorfor ikke?
Jeg laver det her, far!
De går ingen steder. Det bliver godt at beholde.
Okay, så.
Så er det nu.
Navn?
Liam. Liam Graham.
Alder?
Ni.
Og... okay, hvad ellers?
Hvad vil du være, når du bliver voksen?
Stor.
Jeg vil være stor.
Nej.
Jeg plejede at lægge blomster her først.
Det gjorde mange.
Så tænkte jeg: "Hvad fanden laver vi?"
Alle andre steder.
Hvorfor gav du mig dit nummer?
Vi afsluttede ikke mødet.
Vi startede det ikke, vel?
Nå, Eddie?
Vil du virkelig høre det?
Brug ikke mine følelser for at undslippe det her.
Du tror, jeg skjulte det,
og nægtede at sige noget.
Sandheden er, jeg sagde det ikke til min bedste ven.
Jeg var kommet ud før...
Du kom ud ret hurtigt.
- Du må ikke afbryde. - Pis af!
Jeg holdt ikke mund for at gøre dig fortræd.
Det var for...
For sikkerheden.
Du må fortælle mig alt lige nu.
Det første, han sagde, til det sidste, han så.
Alt.
Jeg boede hos en kvinde, min far kendte.
Jeg havde ikke været hjemme i et par dage, men...
...ingen havde sagt noget, så jeg tilbragte en halv dag her.
Jeg tog et stykke glas fra en ødelagt flaske og var...
...ved at skære mig.
Jeg kunne ikke mærke det.
Som om jeg ikke var her.
Jeg ledte efter et sted at være usynlig.
Ikke et offer.
Jeg valgte ikke Liam.
Så du tog ham ikke fra butikkerne?
Jeg ved ikke, hvor han kom fra.
Jeg valgte ham ikke.
Så det var tilfældigt?
Nej.
Jeg så ham gå der.
Han holdt noget i hånden, som om det var en skat.
Han stoppede op og stirrede lige på mig.
Det var en pakke klistermærker.
Han kunne se blodet på min arm.
Han burde være løbet langt væk!
Det gjorde han ikke.
Han stod bare der og sagde:
"Er du okay?"
"Lad mig være!" sagde jeg.
Men nej.
Han var så lille.
Sårbar.
"Skal jeg hente nogen?"
Og jeg kan mærke det.
Vreden begynder at bygge sig op.
"Lad mig være," gentager jeg.
Han kommer tættere på...
...og sagde...
..."Min mor er sygeplejerske."
Sagde han det?
Han sagde, du kunne hjælpe.
Du må fortælle mig hans præcise ord.
Alle sammen.
"Min mor er sygeplejerske."
"Hun kan hjælpe dig.
"Hun hjælper alle."
Jeg rejser mig, og jeg har stadig et stykke glas i hånden.
Så råber jeg ad ham: "Pis af, gider du?!"
Men han går ikke.
Han ser bare bange ud.
Han siger: "Du får ikke problemer."
Jeg forstår ikke, hvorfor han ikke bare gik.
Han ser mig i øjnene, men hvorfor ikke?
Hvorfor gik han ikke?
Jeg har ventet længe på at se dig lide.
Hvad så?
Hvad så, Eddie?
Jeg stak ham ned.
Hvor?
I halsen.
Mange gange?
To gange.
Tre gange.
Og så...
...satte han sig ned...
...overrasket.
Han prøvede at sige noget, men jeg stak bare videre.
Hvad sagde han?
Det ved jeg ikke.
- Jo, du gør. - Jeg husker ikke.
Hvad sagde han?
Sig det!
- Sig det! - Han råbte efter dig.
Og også sin far.
Jeg lovede Liam, jeg ikke ville græde foran dig.
Jeg har svigtet ham igen.
Hvad gjorde du så?
Hvad skulle jeg gøre?
Jeg var dækket af blod.
Så jeg stak af.
- Hvad? - Jeg stak af.
Efterlod du ham her?
Men da jeg løb, tænkte jeg:
"Gemmer jeg ham godt, ved ingen det."
- Hvor længe? - Jeg torturerede ham ikke.
- Hvor længe? - Ved ikke. Ti minutter?
Men da jeg kom tilbage, havde han ikke rørt sig.
Men du tjekkede ikke efter?
Du tjekkede ikke.
Der var andre skader.
Jeg måtte få det væk fra stien.
Ham!
Jeg måtte få ham ned ad bakken, men han var død.
Du...
...smed mursten og skrald på ham.
Jeg prøvede at skjule det.
Ham!
Ham.
Han var død.
Det lover jeg.
De sagde, jeg måtte tilgive mig selv!
Som om jeg kan tage den beslutning.
Jeg kunne ikke gøre det.
Men jeg kan ikke leve med det
hvert minut, hver dag.
Hvordan gør jeg?
Jeg kan aldrig gøre det godt igen.
Det vidste jeg straks.
At det aldrig ville forsvinde.
Og hver gang jeg fangede mig selv i at smile...
...mens jeg så Jess i skolestykket
og grinede af noget på tv, huskede
jeg, hvad jeg gjorde...
...og jeg kan ikke være lykkelig.
Ikke engang et minut.
Jeg bad dem om at tale med dig, så jeg
kunne undskylde, men de sagde, det ikke var tilladt,
og du ville ikke acceptere det.
Og efter hånden indså jeg, hvor lille det ord er.
Det blev bare mindre.
Og det, jeg gjorde, blev større.
Der er ikke meget, der kan siges i sidste ende, vel?
Men det er jeg, Anna.
Jeg er så ked af det.
Jeg er Eddie.
Du kunne ikke have gjort noget.
Jeg er den eneste, der kunne stoppe det.
Han ville være stor.
Ud over ideer om uret og retskaffenhed
er der en lysning.
Vi mødes der.
Rumi
Undertekster af: Deluxe Media Oversætter: JF Larsen