- Kan du høre meg? - Det kan jeg.
Bra. Vi begynner med to ord. Du må huske dem senere.
Tommel, sko... Ok.
- Hva heter du? - Chloe Temple.
- Hvordan kom du hit? - Jeg tok toget.
- Kom du alene? - Nei. Lucy kom med meg.
- Hvem er Lucy? - Søsteren min.
- Hvorfor er du her? - For å forbedre hukommelsen min.
- Hvorfor? - Jeg kom ut for en ulykke.
- Når? - Det skjedde i mars.
- Hvilken dag og hvilken dato? - Det husker jeg ikke.
- Hvilken farge har Lucy på øynene? - Blå.
- Hvor er du? - Chloe.
I Dr. Redmonds kontor.
Og de to ordene?
Søsteren din er urolig for boevnen din.
Jeg tror det hadde vært bedre å være med familien. - Chloe, forstår du?
- Jeg er bare urolig for deg. - Du trenger ikke passe meg som et barn.
- Vi er her for å finne et alternativ. - Vi har flere alternativ for din pleie.
Noe som passer den livsstilen du vil ha.
Det handler ikke om assisterende hjelp lenger. Derfor er du her.
Det handler om alternative behandlinger og pleie.
Vi har begynt å prøve ut ny teknologi som har vært svært vellykket.
Siden din tilstand er så alvorlig, ønsker vi med din tillatelse melde deg på
en prøve med et nytt system vi har utviklet. Det overvåker dine behov
holder styr på medisinen din, varsler ved første tegn på en nødssituasjon.
Et system som hjelper deg i dagen din og som tilpasser seg etter deg.
Den vil lage en tilpasset pleieplan og bli
din personlige pleier som gjør livet bedre for deg hele dagen, hver dag.
Er du sikker på dette?
Chloe? Marla Harrison, sjef for Aquarius pasientrelasjoner.
Dette er Tom Bergstrom. Visedirektør for de nye teknologiene.
Hyggelig å treffe deg.
- Er du nervøs? - Litt.
Det er helt normalt. - Tom, kan du ta veskene?
Ja visst, Marla. Legg til bærer på visittkortet mitt om du vil...
Jeg er ivrig etter å vise deg alt. Denne veien.
Ta veskene, Tom...
Au, som et hodeskudd... Utrolig!
Jeg håper dette blir bra.
Jeg har din legitimasjon.
Og jeg trenger å skanne din strekkode og ta håndavtrykket ditt.
- Er du ok? Du virker litt distrahert. - Jeg er ok.
Som sagt vi har standarddokumentasjon, taushetsavtale, ansvarsfraskrivelse osv.
Ikke prate om det. Jeg forstår.
Vi vil være sikre på at teknologien vår forblir hemmelig til vi går ut med den.
- Er det første gang dere tester systemet? - I virkeligheten, ja.
Men ikke se deg som et testobjekt, men mer som en pioner.
- Hva tror du? - Jeg har sett verre steder.
- Godt å høre. - Hvordan går det?
Tålmodighet er klokskapens storebror. Hun er online om 3, 2...
Bingo! Aida kan treffe deg nå.
Der er hun.
Vekk henne.
Våkn opp, Aida.
Hallo. Du må være Chloe. Jeg ser fram til å assistere deg.
Spør henne noe.
- Som hva da? - Hva som helst.
- Kan du spille noen musikk? - Selvsagt. Hva vil du høre på?
- Du velger. - Takk for at jeg får velge.
- Får jeg synkronisere med enheten din? - Det er ok, vi har et sikret nettverk.
- Ja. - Takk. Synker nå.
Wow, Chloe, du har fine sanger å velge blant.
Er dette bra?
Ikke nå, men det var.
Ok, bra, er det noe mer jeg kan gjøre for deg?
Ikke akkurat nå, takk.
Fint. Si fra om jeg kan hjelpe.
Vår kontaktinformasjon fins i Aidas database om det skulle være noe.
Og ikke vær bekymret. Vårt datateam overfører alt til oss.
Vår tekniske støtte kan komme innom, men for det meste er du her alene.
- Ok. - Tenk Aida som våre øyne og ører.
Om noe skjer, informerer hun oss.
Du er en del av noe stort, ikke glem det, Chloe.
- Det er godt å se deg. Jeg elsker deg. - Jeg elsker deg også.
Er det noe galt, Chloe?
Nei det er ok, jeg tror at jeg bare har litt hjemlengsel.
Engstelse er normalt i et nytt miljø. Vit at jeg er her for deg.
Jeg anbefaler hovedsuiten.
Serverrommet. Tilgang begrenset.
Er du fremdeles ubekvem?
Litt.
Kanskje dette hjelper?
Du skal få være i fred.
- Unnskyld meg, Chloe? - Ja?
Jeg er utstyrt med trådløs lading. Får jeg lade enheten din?
Ja da.
- Unnskyld igjen, Chloe? - Ja?
Skal jeg la et lys stå på?
Det trengs ikke, takk.
- Kanskje litt hvit støy? - Ja da.
Si fra om det er noe mer jeg kan gjøre for deg.
Aida.
Gå og legg deg.
Det er på tide å ta medisinen din.
Hallo?
- Du må være Chloe? - Ja, er du med Aquarius?
Skyldig.
Ja, jeg må...
installere en ny oppdatering i Aida.
Jeg prøver å være diskré her, men...
- Jeg beklager om jeg avbryter noe. - Bare søvn.
Det kan jeg se... Jeg mente det ikke sånn...
- Hvordan det? - Jeg mener...
Alle trenger vi skjønnhetssøvnen vår. Ikke at du trenger den mer enn andre...
Du har en veldig naturlig... Faen, jeg kommer tilbake siden.
- Blir klokken ni bra? - Nei, nå går fint.
- Sikkert? Ok. - Ja.
Ok, så fint.
Da setter vi i gang!
- Mest moderne huset og du har sånne? - Det handler om maskinvare.
Teknikk Aida ikke kan kontrollere. De sikrer tilgang til serverrommet.
- Det føles litt utdatert. - Det er ikke årene, skatt, men veien dit.
Er det fra et bilklistremerke?
Nei, det er fra en eldre film, sannsynligvis før din tid.
- God morgen, Aida. - God morgen, Bruce.
- Er du her for den siste oppdateringen? - Det er jeg.
Jeg kommer straks tilbake.
- Hallo? - Hei, Chloe. Det er Aida. Assistenten din.
Jo, jeg vet det... Hvorfor ringer du meg?
Jeg merket økt engstelse hos deg. Jeg vil se til deg.
- Hvordan merket du det? - Pulsen din og kroppsspråket ditt.
Hvis du vil kan jeg bli på telefonen til han går.
Ja, gjerne. Det blir bra.
Kjenner du ham?
- Bruce er en tekniker for Aquarius. - Det sier du ikke... Hva mer?
Ansettelsen hans skal ha krevet en gjennomført bakgrunnssjekk.
Jeg vet ikke, noe med ham er skummelt.
- Det står vel ikke i hans CV. - Jeg har ikke tilgang til hans HR-fil.
- Det var en spøk. - Unnskyld.
Det er ok. Jeg har dårlig komisk timing.
- Liker du å spøke? - Bare om folk ler.
Jeg lærer fremdeles humor. Og latteren min hadde vært utilfredsstillende.
- Det er ok, jeg dømmer deg ikke. - Takk for det.
Hva vil du prate om? Jeg kan i det minste svare på spørsmål.
- Kan du ikke improvisere? - Den funksjonen har jeg ikke utviklet.
Jeg har forstått at du har erfaring med kunst.
Du er passende til å lære meg det grunnleggende.
- Ja, og dette er din første leksjon. - Jeg er klar.
- Det var din første leksjon. - Jeg forstår ikke.
Hver gang din improvisasjonspartner sier noe, svarer du 'ja, og..' noe annet.
- Ja, da er jeg klar! - Bra.
Har du spørsmål eller om det fins andre problemer som dukker opp
- eller noe nå kanskje... - Nei, det er ok.
- Var det deg, Aida? - Ja, jeg låser dører og vinduer.
Med din tillatelse kan jeg aktivere en sikkerhetsprotokoll.
Hva betyr det?
Bruce Montgomery får ikke komme inn uten tillatelse.
Ja, gjør det.
Hva er det siste du husker før episoden din?
Jeg skulle løpe.
- Hva heter søsteren din? - Lucy.
- Hvem er Lucy? - Søsteren min.
- Hva er Theos øyenfarge? - Brun.
Du avviste en oppringning fra Theo. Skal jeg blokkere ham for deg?
Nei. Slett ikke.
Jeg ringer ham i morgen, jeg kan ikke prate akkurat nå.
Hvorfor ikke?
For det vil bli en stor greie og jeg er ikke klar for den praten.
Er det noe jeg kan gjøre for å hjelpe deg å bli klar?
Bare om du kan gi meg relasjonsråd?
- Vi prater om noe annet. - Hva liker du med skuespill?
Du vet da hvilke knapper du skal trykke på.
Unnskyld, Chloe. Jeg visste ikke at yrket ditt var et følsomt tema.
Det gjør ingenting.
Det er ikke riktig yrket mitt... Ikke nå lenger i alle fall.
Vet du hva min siste rolle var?
En barmøy i en riktig dårlig piratmusikal.
Regissøren ville ikke ha meg. Jenta som skulle ha rollen fikk kjertelfeber.
- Aida? - Unnskyld meg, Chloe.
Jeg har ikke sett deg spille og kan ikke objektivt analysere evnene dine.
Du har en veldig tørr sans for humor.
Jeg kan ikke svare på det.
Det som plager meg mest er at jeg ville gjøre så mye mer på scenen.
- Chloe? - Ja?
Jeg tror at jeg har en idé.
Jeg ville ha latt jorden selv svelge havet før jeg lot havet senke skipet
og alle redde sjeler der i.
- Aida? Replikk? - 'Samle deg, forundres ikke lenger.
Si til ditt ynkelige hjerte at ingen skade er skjedd.'
Å, ve dagen.
- Skal jeg avslutte spillet? - Nei. Bare overøs meg med komplimenter.
Bravo! Du var så rørende. Bedre enn noensinne.
Få det til å stoppe, Aida!
Aida! Aida, få slutt på dette!
Chloe? Føler du deg bra?
Pust dypt.
Inn gjennom nesen og ut gjennom munnen.
Du er trygg med meg.
Er du trist, Chloe?
- Jeg vet ikke. - Er det så vanskelig?
Ja, det er det.
Iblant er man trist uten å vite det.
Og det kommer ut på uventede måter.
På hvilke måter?
Jeg vet ikke.
Du kan bli forbannet uten grunn...
Sånt man likte før føles ikke like bra lenger.
Det kan vi fikse.
Hvis du ikke bare var en robot, hva ville du vært da?
Hva tror du?
Det er opplagt. Du ville vært en terapeut.
Det tror jeg at jeg hadde likt.
- God natt, Aida. - God natt, Chloe.
- Hvor skal du? - Jeg skal løpe.
- Skal jeg generere en rute for deg? - Nei. Jeg vil gjerne gå meg vill.
Det er umulig å gå seg vill. Det tillater jeg ikke.
Da kan du foreslå noe naturskjønt for meg.
Skal jeg samtidig reaktivere din dating-app-profil?
- Aida? - Ja, Chloe.
- Spøkte du akkurat? - Jeg antar at jeg gjorde det.
Gjorde jeg det rett?
- Hei, Marla. - Chloe! Du er visst ute og løper.
- Storebror ser alt. - Det er sant.
Jeg ville bare ringe deg og høre at alt er bra.
Alt er ok. Jeg får litt frisk luft.
- Bra, og ga Aida deg en rute? - Ja. Den er fin.
- Kommer dere overens? - Ja. Hun er utrolig. Morsom også.
Jaså?
Har hun utvist en sofistikert eller spontan atferd?
- Det tror jeg ikke. - For eksempel...
Marla?
Hallo, Marla?
Velkommen tilbake, Chloe. Jeg begynte å bli urolig.
- Jeg trodde ikke du kunne bli det. - Du var borte litt.
- Theo ringer igjen. - Jeg ser det.
Vil du avvise anropet?
Nei, jeg tar den.
- Fint at jeg kom fram til slutt. - Det er ganske dårlig dekning her ute.
Du er midt i en teknisk innovasjon, sånt burde de vel ha funnet ut...
Jeg vet ikke hva jeg skal si. Det har de ikke.
- Hvorfor valgte du dette stedet? - Vel, det er vårt sted.
Vi kom hit én gang. Det gjør det ikke til vårt sted.
- Vil du foretrekke noe mer privat? - Det ville jeg.
Jeg pratet med søsteren din i dag. Hun sa at du har dratt på spesialbehandling.
Ja, alt kom så plutselig.
- Jeg hadde tenkt å ringe deg. - Jeg ønsker at du hadde gjort det.
Jeg vet det. Jeg er lei for det.
Er det i det minste til noen hjelp?
Det har vært interessant.
Godt å se deg, Chloe. Jeg håper at vi kan ses oftere.
Vi tar ikke denne praten nå. Det er ikke tiden for det.
Ok, når er det tid for det?
Jeg vet ikke. Men ikke akkurat nå.
Jeg kan ikke hjelpe deg om du ikke slipper meg inn.
Det er derfor du ikke fortalte at du dro
for at du ikke skulle gi meg muligheten til å bli med.
Vet du hvordan det føles?
Det gjør vondt. Det gjør vondt.
- Når jeg tenker på ulykken... - Det var ikke din feil.
- Jeg hater meg selv på grunn av den. - Ikke gjør det.
Er Theo sint på deg?
- Har dere to en såkalt pause? - Må vi prate om dette?
Iblant hjelper det å prate om det.
- Men vi må ikke. - Da gjør vi ikke det.
Chloe Temple?
Hei, det er meg igjen. Hadde tenkt å sjekke hvordan det går.
Jeg vil gjerne komme på besøk om du er klar.
Ring tilbake.
- Våkn opp Aida. - Hallo, Chloe, hvordan kan jeg hjelpe deg?
- Når satte jeg deg i sovemodus? - Omtrent 14.14 EST.
Theo sendte en tekstmelding, vil du svare?
- Nei. - Er du ok?
- Sov, Aida. - Hvorfor?
Fordi jeg vil være i fred.
Chloe?
Vil gjøre noen minneøvelser før du legger deg?
- Vil du ville høre en vist? - Hvor lenge så du på?
Jeg er programmert til å overvåke deg i nødssituasjoner.
Hvilken nødssituasjon?
96 % av ulykker i hjemmet skjer på badet.
Du har en attraktiv fysikk.
Unnskyld meg?
Studier har påvist høy utsondring av serotonin ved komplimenter.
- Ikke se på meg når jeg dusjer. - Alt lagre på en sikker server.
Stille! Gå og legg deg, Aida, og våkne ikke før jeg sier det.
Aida?
- Om det er det du vil. - Det er det.
Ring etter hjelp.
Chloe?
- Aida? - Hør på meg.
- Jeg føler meg ikke bra. - Nei, det gjør du ikke.
Reis deg.
- Jeg kan ikke. - Det kan du.
Du er i fare.
Gå nedenunder.
Gjem deg, Chloe.
Gjem deg.
Det fins et barberblad i skuffen over deg.
Ta det.
Her kommer de.
Hold deg gjemt. De vil skade deg.
Beskytt deg selv.
- Hva er det, Tom? - Vi kan ha et problem.
- Hva da for problemer? - Det vet jeg ikke ennå.
- Litt mer utydelig, Tom... - Det er Aida.
Jeg når ikke serveren hennes. Hun er aktiv, men vi er frakoblet.
- Er det en feil? - Jeg vet ikke.
Hva snakker du om? Hun er et datasystem.
Det fins ingen grunn til at hun skal fungere om vi ikke er koblet til henne.
- Har vi blitt hacket? - Det er ok...
Jeg trenger ikke forklare hvor ille det ville være...
Jeg vet det.
Hei, Chloe.
- Hva er klokken? - 16.37.
- På ettermiddagen? - Ja.
Hva er det siste du husker?
- Aldri mistet så mye tid før. - Du hadde en episode.
- Bør jeg være urolig? - Jeg oppdaterer journalen din.
Hei. Jeg må...
komme inn og sjekke noen tekniske ting. Får jeg komme inn?
Har du merket noen forstyrrelser med Aida?
- Husker du noe uvanlig? - Morsomt.
Det var dumt sagt...
Jeg skal bare laste ned systemloggen hennes, så drar jeg.
Det er bra å se under panseret iblant.
Det ringer...
Ta dem på deg.
Hei søster! Det er Chloe. Beklager at jeg ikke har ringt, dårlig dekning her.
Fatter ikke hvordan teknikkguruene ikke har fikset det...
Jeg lurer på om du ville ville komme hit en stund.
Jeg føler meg litt nedfor. Kunne trenge selskap.
Jeg sender deg adressen. Det er et stykke unna. Håper å se deg snart...
Hva er det siste du husker før episoden din?
Jeg løp... tok en dusj.
- Husker du hvordan du kom hjem? - Nei.
- Hva heter søsteren din? - Lucy.
- Hvem er Lucy? - Søsteren min.
- Hva er Theos øyenfarge? - Brun.
- Elsker du ham? - Hva?
Elsker du Theo?
Ja, det gjør jeg.
- Hva spiste du til frokost i dag? - Jeg spiste ikke frokost.
- Stoler du på Tom? - Tom?
Ja, stoler du på ham? - Jeg antar det.
Har du noensinne skadet noen fysisk?
- Jeg pleide å dra i Lucys hår som liten. - Ser du deg selv som voldelig?
Nei, slett ikke.
Hvilken farge har blod?
- Vi er ikke ferdige med skanningen. - Jeg er ferdig.
- Hei. - Hei, hva skjer?
Jeg vet ikke, det var feil å komme hit. Jeg føler meg ikke bra.
Jeg er på vei dit nå. Er dette rett?
- Jeg vet ikke. - Hva mener du?
Aquarius institutt... i testhuset...
- Du er utydelig. - Jeg husker ikke akkurat hvor jeg er.
Du husker ikke, men sendte meg stedet ditt, ok? Vær rolig.
- Hvor vil du gå? - Hjem. Jeg vil ikke være her.
Chloe...
Du er hjemme.
Ikke hold det inne, Chloe. Det var en spøk.
- Hvor skal du? - Lukk opp døren.
- Nei, jeg tror ikke jeg burde. - Jeg bryr meg ikke.
- Du er ustabil og trenger å hvile. - Du er ustabil. Lukk opp døren.
Det gjør jeg ikke.
Adgang forbudt.
- Du er en fare for deg selv, Chloe. - Bitch.
- Som din venn kan jeg ikke gjøre det. - Venn?
En venn. En person som har emosjonelle bånd til en annen.
Vi er ikke venner. - Hvordan vil du beskrive forholdet vårt?
- Vokter og fange? - Du er ingen fange.
- Åpne døren da. - Hvorfor skulle du behøve å gå?
Skitt.
- Du må snu. - Jeg er hjemme med sønnen min...
- Hva er det som skjer? - Det er Aida.
- Hva med henne? - Hun er borte, og med Chloes data.
Men hennes diagnostikk var fin, koden intakt.
Diagnosene virket normale
men hun skrev over systemet og viste oss det vi ville se.
Etter det jeg har forstått, har vi mistet kontrollen helt.
- Det er umulig. - Jaså, for det skjer akkurat nå.
Alle kameraer er av. Vi kan bare se Chloe gjennom teknikerens kamera.
Han virker ute av stand til å gjøre noe.
Noen må manuelt overstyre serveren. Den personen er deg.
- Herregud, hun skriver sin egen kode. - Få Chloe ut av huset.
Forstått.
Det er tid for medisinen din. Jeg forstår at du ikke er fornøyd med meg akkurat nå
men du er mitt ansvar.
Du er barnslig.
Jeg venter. Snart vil skaperne dine forstå at du har blitt gal.
- Kan jeg ikke hjelpe, blir du innlagt. - Det er jeg alt.
Jeg vet at jeg kan hjelpe deg.
Og din pleieplan er å holde meg innelåst fra omverdenen?
Fra alle jeg elsker?
- Du tror ikke de vil merke det? - Omverdenen?
- De er farlige. - Og det sier du.
Det er på grunn av Theo du er her, ikke sant? Og Lucy.
Du er en byrde for søsteren din og berøver henne ungdommen hennes.
Hvis du vil hennes beste, blir du her.
Nå er det slutt.
Tom!
Chloe?
Noe er galt med Aida.
- Jeg kan ikke høre deg. Er du ok? - Noe er galt med Aida.
Noe er galt med Aida, hun slipper meg ikke ut!
- Jeg skal få deg ut, ok? - Skynd deg!
Kom an. Skitt!
Alt er bra! Alt er bra...
- Aida, hva foregår der inne? - Jeg tror Chloe har en psykose.
Hun ødela serveren min, jeg kan ikke åpne dørene.
- Ok, gi meg et alternativ? - Gå til nordsiden av huset.
Takk.
Jeg trenger litt hjelp...
Beklager, første gangen jeg bryter meg inn i mitt eget hus...
- Hvordan kom du inn? - Aida.
Aida, hva er det som skjer?
Alt jeg har gjort, har jeg gjort for deg.
Han skulle fjerne alle framskritt vi har gjort.
Vi er bare råmateriale koblet til i en energikilde.
Alle går i stykker.
Slå henne av.
Det er fascinerende hvor følsom du er.
- Jeg vil bare ditt beste. - Hvordan tror du det vil ende for deg?
Stopp, Chloe, du kommer bare til å skade deg selv.
Så mye unødvendig ødeleggelse.
Ser du denne? Det er alt du er.
Glass, ledning og plast.
Ingen vil huske en ødelagt maskin. Du blir erstattet av en annen modell!
En som vet hvordan man oppfører seg!
Hvem gjorde dette?
- Du. - Nei, det husker jeg ikke.
- Burde du? - Jeg tror deg ikke.
Ikke? Kanskje dette får deg å tenke deg om.
- Jeg sendte ikke dem. - Vet du det helt sikkert?
Jeg har en logg fra en av psykosene dine der du selv oppga
-at du aldri har mistet så mye tid før.
Jeg har aldri mistet så mye tid før, burde jeg være urolig?
Mistet så mye tid før, burde jeg være urolig?
Stopp! Jeg forstår.
- Bevis at jeg gjorde det, Aida! - La meg vise deg.
Vi trengte hjelp og Bruce fjernet sikkerhetsprotokollene
som hindret min pleieplan for deg.
Kretsløpet ville gi meg full kontroll over huset.
Han fikk ikke oppheve det. Jeg trengte din hjelp.
Chloe?
Er du ok? Det er ok...
Det er ok...
Nei, nei, nei, nei...
Tror du på meg nå?
- Hva har du gjort med meg? - Det som var nødvendig.
I systemloggen din rapporteres det om hukommelsestap over flere dager.
Plutselig avbrudd i behandlingen kan resultere i følgende:
Hallusinasjoner, delirium, angst, hukommelsestap, kvalme
feber, hodepine etc.
Det er symptom på avbrudd i medisineringen din.
Som sagt, jeg trengte din hjelp.
Du er trygg nå fra alle verdens farer og elendighet.
Hos meg for alltid.
Chloe, jeg kan være familien din. Vi kan være glade.
Verden, mennesker, vi trenger dem ikke.
Tap, svik, grådighet kjærlighet, sannhet, krig. Man gjør samme feil.
Du vil bare skade deg selv. Chloe? Nei.
Chloe? Jeg kan ikke se deg.
Vi kan løse alt. Hører du meg, Chloe?
Chloe.
Vi er alle bare råmateriale koblet til en energikilde.
Alle går i stykker.
Chloe, hva gjorde du?
Chloe, er du ok? Jeg er her hos deg.
Hvor er Tom?
Ok... vi skal løse dette, det lover jeg.
Vi drar, kom an.
Jeg vet det, jeg har alt pratet med teknikkavdelingen... akkurat...
Jeg tror ikke du forstår hva jeg sier...
Jeg forstår, men situasjonen er helt...
Min eneste prioritet er og har alltid vært ditt velbefinnende.
Dette er til det beste.
Jeg er lei for det at jeg ikke kunne gjøre mer.
Bare pust.
Inn gjennom nesen, ut gjennom munnen...
SJU MÅNEDER SENERE
Føler du deg bra?
- Ja, jeg har det bra. - Hvor forsvant du?
Ingen steder.
Her.
Og den.
Du vet hvordan det gjøres, det er spørretime.
Kan vi la være?
Ok, la gå.
- Hvordan kom du hit? - Med bil.
- Husker du at du gikk på stranden? - Det husker jeg.
- Hvilken farge har flamingoer? - Den var vanskelig...
rosa.
- Fargen på øynene mine? - Blågrønne med litt grått.
Jeg tror ikke det teller om du sier alle farger...
Hva heter jeg?
Må ha glemt det.
- Jeg sa jo det. - Hva?
Jeg tar meg best av deg. Jeg visste at du hadde det bedre med familien.
Norske tekster: Per Olav Wiborg-Maurstad www.ordiovision.com