Превод - Ростислав Кирилов Yavka.net
Когато избереш да поемеш по пътя на Мандалореца, ставаш и ловец, и плячка.
Чух за една задача. - Подземният свят?
Това е нечувано за твоята репутация.
Кодексът на Гилдията не гласи ли, че събитията са забравени?
Мандалорец се е спречкал с Гилдията на
Наваро, взел е ценната доставка и е избягал.
Пътуването с мен не е живот за едно дете.
Те ще продължат да идват.
Никой няма да бъде свободен, докато старите навици не изчезнат.
Имаш нещо, което желая.
Това ли индивидът, който залови, а след това спаси?
То може да мести обекти със силата на ума си.
Древните предания разказват за войни между великите
Мандалорци, и орден от магьосници, наричани Джедаи.
По обет, вече е твои грижи.
Трябва да го върнеш при вида му. - Бях едва дете.
Мандалорците ме отгледаха в бойните отделения.
Отнасяха се с мен, като един от тях.
Ти ли го направи? - Не!
Има ли оцелели? - Знаехме какво ще последва.
Тайната е в нашето оцеляване.
Грижи се за малкият. - Това е Пътят.
Идвам при Гор Кореш.
Насладете се на битките.
Това не е място за едно дете, знаеш го.
Където и да отида, то ще е с мен.
И аз така чух.
Наредено ми е да го отведа при вида му.
Ако открия други Мандалорци, те ще ми помогнат.
Казаха ми, че знаеш къде да ги открия.
Моментът да говорим по работа не е подходящ.
Просто се наслади на забавлението.
Гамориецът ми не се справя добре. Убий го! Довърши го!
Залагаш ли, Мандо? - Не и когато имам избор.
Обзалагам се, че информацията, която търсиш,
ще изчезне, както този Гаморианец след малко.
Освен ако не размениш блестящата си Бескар броня.
Готов съм да платя за информация.
Но няма да оставя съдбата си на произвола.
Както и аз.
Благодаря, че дойде при мен.
Обикновенно търся оцелели Мандалорци, криещи се в дупките,
за да взема ценните им лъскави брони.
Цената на Бескара постоянно се покачва.
Много ми харесва.
Предай ми бронята си сега, или ще я сваля от трупа ти.
Кажи ми къде са Мандалорците, и ще изляза оттук, без да те убивам.
Мислих си, че не си падаш по залозите...
Така е.
Добре, спри, спри! Ще ти кажа къде е.
Но трябва да ми обещаеш, че няма да ме убиеш.
Обещавам ти, че няма да загинеш от моята ръка.
Къде е Мандалорецът? - На Татуин.
Какво?
Мандалорецът, когото познавам, се намира на Татуин.
Прекарах доста време там. Не срещнах никакви Мандалорци.
Информацията ми е достоверна, казвам ти.
Градът е Мос Пелго. Кълна се във великия Готра.
Татуин, така да бъде.
Почакай, Мандо! Не ме оставяй така!
Свали ме долу! - Това не беше част от сделката.
Почакай, какво правиш? Мандо! Ще ти платя! Мандо!
М А Н Д А Л О Р Е Ц Ъ Т
Глава първа: МАРШАЛЪТ
Добре.
Съжалявам, банда. Хайде. Знаете, че не харесва дроиди.
Този път е различно. Остави ги да погледнат кораба.
Сега пък харесва броиди!
Чухте го! Залавяйте се за работа.
Доста се промени, откакто за последно беше в Мос...
Слава на Силата!
Много се притеснявах за този мъник.
Ела тук, блатен пакостнико.
Явно ме помни.
Колко искаш за него? Шегувам се. Или пък не?
Ако някога се размножи, ще откупя отрочетата му.
Господи!
Внимавайте какво правите. Той едва вярва на своя вид.
По този начин излагате всички друиди.
Благодаря ти! - Тук съм по работа. Нужна ми е помощ.
Да работим тогава.
Ще го наглеждам, докато си на поредното приключение?
Трябва да го върна при вида му. - Не мога да ти помогна.
За първи път виждам, такъв като него,
а съм виждала всичко в този грас.
Мандалорски оръжейник ме опъти насам.
Ако открия някого от вида си,
той ще ми помогне в търсенето ми.
Ти си единственият Мандалорец, идвал тук от години.
Къде е Мос Пелго? Казаха ми, че е там.
Момче, не съм чувала това име от години.
Не е на нито една от картите. - Заличено е от бандитите.
Когато Империята падна, всички бяхме
свободни. Не смея да изляза зад стените.
Ще ми кажеш ли къде трябва да е?
Зависи кой пита. Искаш ли да го видиш?
Р-5, донеси картата на Татуин.
Спокойно, не бързай. Не се притеснявай.
Не получавам добро обслужване.
Не знам на кого да се оплача. Хайде, хайде.
Чакаме. Добре.
Това е Татуин преди войната.
Това е Мос Айсли, Мос Еспа, а в този регион е Мос Пелго.
Не виждам нищо. - Там е. Поне трябва да е.
Не е нищо особено. Старо минно селище е.
Ще видят големият ти, метален боклук, преди да кацнеш.
Онзи спийдър още ли е у теб?
Разбира се. Малко е ръждясал, но работи.
Мога ли да ви помогна? - Търся един Мандалорец.
Рядко имаме посетители тук.
Ще го опишете ли?
Изглежда като мен.
Маршалът ли имаш предвид?
Маршалът ви носи ли Мандалорска броня?
Увери се сам.
Какво те води тук, страннико?
Прекосих много космически парсеци, за да те намеря.
Е, откри ме. Уикуей, сипи ни две големи.
Ще ми правиш ли компания?
Никога не съм срещал истински Мандалорец.
Чувал съм истории. Бива си ви в убийствата.
Вероятно не се радваш да ме видиш, носейки екипировката ви.
Предполагам, че само един от нас ще излезе жив оттук.
Но тогава видях този мъник...
... и, мисля, че битката ни ще е напразна.
Кой си ти?
Коб Вант, маршал на Мос Пелго.
Откъде взе бронята? - Купях я от Хътяните.
Предай ми я.
Виж, приятел, сигурен съм, че си важна клечка,
но тук, аз съм този, който издава заповедите.
Свали я.
Или аз ще го направя.
Пред детето ли ще го направим?
Виждал е много по-страшни сцени.
Тук ли ще го направим? - Точно тук.
Може да измислим нещо.
Това създание тормози тези части, дълго преди Мос Пелго да бъде основан.
Благодарение на бронята защитавам града от бандити и Пясъчни хора.
Разчитат на мен да ги браня.
Но Крейт Драконът е силен, не мога да се справя сам.
Помогни ми да го убия и ще ти дам бронята.
Дадено. Ще се върна на кораба, ще го взрива в
пясъка от небето, използвайки Бантa като примамка.
Не е толкова просто. Корабът създава въбрации, които той усеща,
и остава под земята. Но знам къде е леговището му.
Далеч ли е?
Не.
Не разбираш какво беше.
Градът едва издържаше.
Получихме вести за експлозията на Звездата на смърта.
Втората Звезда на смъртта.
Империята отстъпваше от Татуин.
Изстрелите все още звучаха над Мос Айсли.
Сложи се край на окупацията.
Нямахме време за празненства.
Същата вечер "Минният Екип" дойде.
За една вечер поробиха Мос Пелго.
Добре ли си? Ще се измъкнем, хайде.
Върви! Върви!
Измъкнах се. Взех, каквото успях от нашествениците.
Откраднах един контейнер.
Нямах идея, че е пълен с кристали.
От време на време, и двете слънца огряват мишата опашка.
Скитах се с дни. Без храна и вода.
И тогава ме спасиха.
Джава искаха кристалите.
Предложиха ми най-ценното си в замяна.
Кристалите ми купиха нещо повече от манерка с вода.
Купиха ми свобода.
Залегнете!
Бягайте! - Хайде!
Хайде, хайде!
Какво, по дяволите, правиш?
Партньоре, ще ми кажеш ли какво става?
Те също искат смъртта на Дракона.
Какво трябва да правя с това? - Изпий го.
Смърди. - Искаш ли помощта им?
Не и ако трябва го изпия.
Казва, че хората ти крадат водата им, а сега ги обиждаш, като не го пиеш.
Те знаят за Мос Пелго.
Знаят колко Пясъчни хора си убил.
Те похитиха селото ни. Аз защитих града.
Говори по-тихо.
Знаех си, че е лоша идея. - Ядосваш ги.
С тях не може да се говори разумно.
Седни, преди да съм направил дупка в теб!
Няма да повтарям.
Какво им каза? - Същото, което и на теб.
Ако продължим да спорим, чудовището ще убие всички ни.
Как ще го убием?
Казват, че живее вътре. Казват, че спи.
Живее в изоставена яма на Сарлак.
Живея на Татуин цял живот.
Сарлакът не изостава дома си.
Напротив, прави го, ако го изядеш.
Разчитат на Банта да защитават селището им.
Изучават дракона от поколения.
Хранят го, за да спи по-дълго.
Гледай, ще се появи.
Може би ще искат да чуят и нашите идеи.
Какви са тези кости? - Това е от Крейт Дрокона.
А тези камъчета? - Това сме ние.
Не е съразмерно. - Мисля, че е.
Не може, това е прекалено голямо.
Съразмерно е.
Виждали сме само главата и врата му. Обзалагам се, че е огромно.
Време е да обмислим споразумението.
Така е по-добре.
Откъде ще получат подкрепление? - Хората от селото ти.
Нападнаха ни преди по-малко от година.
Убиха половин дозина от нас край минния лагер.
Аз убих двойно повече Пясъчни хора.
Градът те уважава. Ще те послушат.
Не съм толкова сигурен.
Това тук е Мандалорец. Знаете ли какво значи това?
Чували сме истории.
Знаете колко добри са в занаята си.
Този тук има проблем.
Нося тяхна броня, според повелите им тя не ми принадлежи.
Но и аз имам проблем.
Драконът убива животните ни, понякога взима плячката ни.
Въпрос на време е да му писне да яде Банта,
и да дойде за вас, затова ни помогнете.
Бронята е ценна за мен, но вие сте по-важни.
Мандалорецът ще ни помогне да убием чудовището,
ако върна бронята на предците му.
Устройва ни. - Има още нещо.
Няма да победим дракона сами.
Пясъчните хора ще ни помогнат. - Те ограбиха мините ни!
Те са зверове!
Видях размерите на онова нещо, ще погълне града ви без проблеми.
Късметлии сте, че Мос Пелго вече не е пясъчно поле.
Познавам онези хора. Безмилостни са.
Както и пясъчното море.
Оцелели са хиляди години в пясъците,
познават дракона по-добре от всеки друг.
Крадци са, вярно е.
Но умеят да държат на думата си.
Сключихме сделка.
Ако им оставим тялото на дракона, ще застанат до нас в битката,
и никога няма да вдигнат бластер срещу града ви,
докато един от вас не наруши мира.
Ще се получи ли? - Надявам се.
Единствената ни надежда е да обединим сили.
Ето, вземи това.
Какво правиш? Това е експлозив.
Да ни взривиш ли искаш? Какво? Това ли желаеш?
Успокой се. Не е било нарочно.
Какво искаш да направя? - Било е случайно.
Да вървим. - Няма да се получи.
Ще бъде страхотно.
Какво казва? - То спи.
Ако слушаш внимателно, ще чуеш дишането му.
Да се залавяме за работа.
Пясъчните хора казват, че коремът е слабото
му място, трябва да го ударим отдолу.
Ще заровим ексползивите под пясъка пред леговището.
След това ще го събудим.
Трябва да го ядосаме, за да дойде при нас.
Когато излезе, и коремът му се намира над експлозивите,
ще натиснеш детонатора.
Внимавай, маршале. - Благодаря, Джо. Пази се.
Проклятие, прибира се.
Отстъпва.
Ще го сваля. - Не, задръж.
Имаме един опит. Трябва да го измъкнем оттам.
Сега? - Не още. Трябва да излезе още.
Още малко, още малко. Сега!
Не мисля, че е мъртво. - И аз.
Избива ни като блатни плъхове. След него!
Нищо не се получава. - Продължавай да стреляш.
Ето го.
Имам идея. Привлечи вниманието му.
Привлякох вниманието му. Сега какво?
Детонаторът в теб ли е? - Вземи го! Какъв е планът?
Грижи се за детето.
Какво ще правиш? - Не знам, пожелай ми късмет.
Не! Не, не! Дръж се.
Да!
Извинявай, нямах време за обяснения.
Не беше нужно.
Заслужи си бронята. - За мен беше удоволствие.
Дано пътищата ни отново да се пресекат.
И аз.
Кажи на хората си, че не съм я повредил аз.
Превод - Ростислав Кирилов Yavka.net