I tidigare avsnitt...
- Penelope ska sluta. - Jag vet.
Du tänker aldrig på andras känslor.
Det är en logg över allt som skrivits på skolan.
Läs vad din pappa har skrivit om "föreningen".
- Vad är Malivore? - En helvetesdimension.
Den förtär varelser och utplånar minnet av dem.
Jag vet inte hur länge jag var i Malivore.
Plötsligt var jag här igen. Gravid.
Landon är alltså en övernaturlig obefläckad avlelse.
Du har en hemlighet om min mamma.
- Jag kan inte vara kvar. - Landon!
Jag har städat upp efter er tillgång.
Följ den vanliga rutinen. Ta reda på varifrån han kommer, familj...
Är han villig att ange andra Fenixar?
- Och fråga om kniven. - Den kniven?
Han försökte stjäla den från skolan.
Varför ville han ha ett av låsen?
Det borde gå lätt. Han spelade in ett mobilsvar utan vidare motstånd.
Ingen ser oss nu.
Jag har redan sagt att jag inte vet nåt.
Jag är Fenix. Om du dödar mig så återuppstår jag i lågor.
Det blir mycket aska att städa upp och när jag vaknar vet jag ingenting.
Jag ska inte förhöra dig, Landon.
Jag ska faktiskt ge dig svar.
När de skapade låsen till Malivore så skapade de några falska också.
Ingen skulle veta vilka tre artefakter som var äkta.
Men det kan du nog hjälpa mig med.
Kallar nån av dem på dig?
Som en viskning? Ett begär?
A: Jag känner ingenting.
B: Om jag så gjorde det så hjälper jag inte mina kidnappare.
Det här är inte för Triad. De vill att artefakterna hålls gömda.
Låt mig vara tydlig:
Jag vill kasta dem i gropen och låsa upp Malivore.
Tack för ärligheten. Det är uppfriskande.
- Men nu får du verkligen ingen hjälp. - Jag ska berätta en historia för dig.
Efter den kan du avgöra om du vill hjälpa mig.
- Ska en historia få mig att tänka om? - Ja, den här.
Det är historien om din far.
Var med!
Du blev nästan av med huvudet.
- Hur länge har jag varit här? - I en timme.
Du har rört dig som en zombie.
- Är allt som det ska? - Ja, jag mår bra.
Låtsas inte bry dig bara för att jag är din alfa.
Vi fortsätter spela. Kom igen!
Ledsen att jag stack, Ric, men jag behöver lite tid.
Jag ska campa ett tag.
Jag hoppas att jag kan ta igen skolarbetet senare.
Hälsa Raf och Jed från mig.
Jed? Varför hälsar han till Jed?
Leta efter honom. Det går inte ihop.
Triad är ute efter honom. Han är inte säker där ute.
Vi hade en hemlighet för honom. Han behöver tid att bearbeta det.
Vi respekterar hans privatliv och väntar på honom.
Den blicken känner jag igen. Vad är på tok?
Ungdomarna har gått igenom så mycket.
Jag har försökt hjälpa Rafael -
- men biverkningarna av Hopes elixir blir bara värre.
Han förlorar tidsuppfattningen och får aggressiva utbrott.
Jag tror att han befinner sig mellan varg och människa.
Jag ska hålla ett öga på honom.
Du har gått på sparlåga flera veckor. Ta in hjälp.
Nån som kan hjälpa oss utvärdera Rafaels tillstånd.
Dorian är för stolt för att komma tillbaka.
Du vet hur mycket jag respekterar dig.
Men är det verkligen hans stolthet som är problemet?
- Har ett monster slagit till här? - Där är du ju.
Jag försökte mig på en bananpaj.
- Var är den? - I soporna. "Försökte", sa jag.
Vi återgår till plan A: Du bakar den åt mig.
Josie kom inte tillbaka i går kväll.
Jag tror att hon sov i Penelopes rum. Det lär ge henne hepatit B.
Har du sovit alls? Du verkar...
Fokuserad och motiverad? Javisst.
Att inte sova i samma sovrum utesluter förlåtelsemys.
Men hon har varit på biblioteket, så godsaker borde göra susen.
Förr eller senare måste du kanske be om ursäkt.
Be aldrig om ursäkt. Lita på mig. Det är så här vi gör.
Jag är självisk, hon tjurar och så bjuder jag på bakverk.
Nån annans bakverk.
Det ger dig nåt att göra, inte sant?
Uppdatera mig nu. Har du hört nåt från mopphuvudet?
Han behöver tid att tänka.
Om jag kommer på rätt sak att säga så kanske han kommer tillbaka.
Så öva, då.
Emma har ett prisma som simulerar ett samtal.
Jag pratar med mamma och pappa i den när jag är på dåligt humör.
Du får ett prisma för en bananpaj.
- Jag har med mig lite hjärnmat. - Jag är inte hungrig.
- Det är dina favoriter. - Det fick väl nån tala om för dig.
Jag kommer inte att tro på nåt som du säger.
Du får A+ för manipulationen. Det här är verkligen skrämmande...
- Var fick du tag i det här? - Det är en del av historien.
Jag vet allt om min pappa.
Min mamma blev gravid med ett monster i Malivore.
Då blir han lätt att identifiera.
För omkring tusen år sen -
- så fanns det monster i vissa delar av världen.
Och i en region...
...så fanns inget som var mer skrämmande än drakar.
Ingen kunde stå emot drakar ensam.
En ohelig allians bildades.
En häxa, en varulv och en vampyr...
...gick in på en bar. Jag har hört den.
Förlåt.
Triaden blandade sitt blod.
Med svart magi skapade de en golem som kunde förtära drakarna.
De gav varelsen en omättlig hunger.
Den skulle inte kunna skada häxor, varulvar eller vampyrer.
De kallade den för Mörkerätaren.
Drakarna antog mänsklig skepnad -
- och gick för att plundra byarna som de hade angripit.
Då väntade den på dem.
Den tog dem och förtärde dem.
Varelsen var mer effektiv än de kunnat drömma om.
När drakarna var borta åt den upp alla monster den kunde.
Den svalde dem in i ett ändlöst utrymme i sig själv.
- Åt golemen min pappa? - Nej, Landon.
Din far är golemen.
Mörkerätaren.
Hej!
Ha så kul.
Första gången är läskig. Du pratar med ditt undermedvetna.
Tack. Den här är till dig.
Din pappa har den inlåst på kontoret.
Där står säkert nåt om föreningen som Josie letar efter.
För en gångs skull är din relation med min pappa till nytta.
Just det. Var bara försiktig.
Om din far döljer nåt så har han säkert goda skäl.
Jag kan nog hantera det.
Jag känner bara på mig att allt kommer att lösa sig. Du också?
Det är som om hela skolan vibrerar.
Vi ska få våra närmaste tillbaka.
Hej på dig.
Hej.
- Är allt väl? - Ja.
Ja, förlåt...
Det är första gången jag pratar med ett magiskt hologram.
Hologram? Vad menar du?
Skulle jag inte vara verklig? Vad pratar du om?
- Herregud. Gör inte så. - Förlåt.
Du verkade spänd. Jag ville bryta isen.
Det här är i alla fall på pricken du.
Det kan du tacka dig själv för, antar jag.
Var det nåt du ville säga till mig?
Ja, jag borde ha berättat om din mamma tidigare.
Jag försökte bara skydda dig från att bli sårad.
Så jag ville bara säga förlåt om jag sårade dig.
- "Förlåt om jag sårade dig"? - Ja.
Jag godtar din ursäkt om du verkligen menar det.
Skulle det där talet ha fungerat?
Det var inte det du ville säga.
- Hur vet du det? - Jag är ju du!
Visst. Säg då vad jag ska säga!
Det fungerar inte så. Du måste lyssna.
Lyssna på vad?
Till och med den falska du går mig på nerverna. Herregud!
Hur kan en lerrobot vara min far?
Den förblev inte en golem.
Den absorberade så mycket monster-DNA att den utvecklades.
Så småningom blev den kännande. Medveten.
Han fick liv på riktigt.
När monstren var borta ville triaden göra honom till lera igen.
De hade skapat honom - bara de kunde förgöra honom.
De behövde bara ta bort symbolen från hans panna.
Men han förrådde sina skapare.
Han slöt ett avtal med alla människor han räddat.
De lät inte sin nya gud tas ifrån dem.
Människorna lät honom gå fri och fortsätta förtära.
Utplåna minnet av att monstret funnits.
Men likt Adam i Edens lustgård insåg han att han var ensam.
Han gjorde det som alla skapelser förr eller senare gör...
Han skapade.
Han skapade liknande varelser. Sina barn. Ättlingar.
Det gick så bra fram till det där.
Jag gillade nästan historien.
Men du påstår att jag är en lerman med planterade minnen.
Tvärtom. Alla barnen han skapade var ofullkomliga.
De hade brister. Ingen hade hans krafter.
Alla hade svagheter. De var sterila och kunde inte föra hans arv vidare.
Han skapades för att vara den enda i sitt slag.
Det var aldrig meningen att han skulle få egna ättlingar.
Men han hittade ett sätt att reproducera biologiskt.
Hans son var delvis människa. Sonen var perfekt.
Sonen kunde leva för alltid och föra arten vidare.
Du är det han försökte skapa hela sitt liv.
Jag försökte spela blyg. Det här är pappas hemliga bok.
Du vill ju läsa om föreningen. Tacka mig för hjälpen.
Jag kanske inte ville ha din hjälp.
Jag kanske ville ha nåt som bara var mitt.
Vill du ha eget rum?
Det går bra. Ta Penelopes.
Du fattar fortfarande inte. Det handlar inte om utrymme.
Det handlar om att jag ständigt blir kvävd av dig.
Vi ska inte bara ha egna rum, utan egna liv.
Vi ska vara våra egna personer.
Jag har ljugit en hel del.
Den bästa lögnen är den som nån redan vill tro på.
Du ber mig att tro att fadern som jag letat efter i åratal -
- faktiskt har letat efter mig.
- Varför ska jag tro på dig? - För att jag var där.
Hans försök till barn blev alltmer förädlade med åren.
Omöjliga att skilja från människor. Vår far är en begåvad konstnär.
- Vår far? - Ja, lillebror. Som jag sa...
...så var jag där.
Andas. Håll dig lugn.
Nej, nej. Gör inte så här!
- Mår du bra? - Håll dig undan! Det går över.
Måste vi gå ut och skrika i skogen?
Nej, jag måste ta reda på vad föreningen är.
Det känns som en formel som kommer att splittra på oss.
Ta djupa andetag.
Jag ringer tant Freya. Hon lär veta vad det är.
Hej.
Är inte du med din nya bästis?
Det är därför jag är här. Hon är på väg att få frispel.
Då bör du hålla dig undan.
Jag vet att du är arg på henne, men hon är fortfarande din syster.
- Hon behöver verkligen din hjälp. - Hon har sig själv att skylla.
- Hon kan inte styra sin hjärnkemi. - Hon kan välja att ta sin medicin.
Hon slutade ta den när vi träffade vår mamma. Hon gillar inte känslan.
Hon har provat magiska armband, att släppa lös sin inre satmara -
- och ägna sig åt Miss Mystic Falls. Hon skjuter bara upp det oundvikliga.
Att låta henne få frispel är det enda sättet att förändra nåt.
Passa dig, varg.
- Vad sa du till mig? - Passa dig, varg.
Få bort dina vampyrer från mig!
- Undan! - Bort!
Lugna ner er, vargar!
Det räcker!
Dr Saltzman.
Förlåt.
- Vad händer, Hope? - Du kommer ihåg vårt förra samtal.
- Jag tänkte att du ville börja om. - Mitt undermedvetna kan ha fel.
Touché.
- Kom du på vad du ville säga? - Ja, faktiskt.
Jag ville säga: Jag har skyddat dig ända sen du kom hit.
Vad skulle jag ha gjort med hemligheten?
Jag vet precis hur det känns att vara föräldralös.
Jag gjorde det bara för att jag bryr mig om dig!
Nej, du var rädd att jag skulle sticka.
Du är rädd att bli övergiven, som du blev av dina föräldrar.
- Det var därför du rymde. - Det handlar inte om mina föräldrar.
Varför började du då gråta över klänningen din far hade valt?
- Vi är färdiga. - Du lyssnar inte, Hope.
Min far såg sig själv i mig.
Jag var lera och låtsades vara nåt annat. Han föraktade mig för det.
Han kastade bort mig som alla tidigare misslyckanden.
- Jag vet hur det känns. - Då förstår du mitt förräderi.
Vår far förtärde alla monster. När de tog slut blev han svag.
Sårbar. Då kom människorna tillbaka.
Hans första dyrkares avkomlingar. Ett hemligt sällskap.
Jag talade om för dem att han försökte skapa ättlingar.
Hur det bröt mot naturlagarna. Jag ledde dem till honom.
De gjorde som människor gör: De gjorde uppror mot sin gud.
De betalade häxor för att snärja honom...
...och upplösa honom till hans naturliga tillstånd.
Den svarta gropen.
Det ändlösa mörkret där monstren finns.
Det är inte bara en plats. Det är det som återstår av vår far.
Mörkerätaren.
- Han heter... - ...Malivore.
Du tror mig inte.
Skulle du ha gjort det?
Förmodligen inte.
Men jag har aldrig stulit en artefakt utan att veta varför.
Kniven och urnan var delar av formeln som upplöste honom.
- Han var ju odödlig... - Inget är det.
Naturen har alltid ett kryphål.
Jag har läst magihistoria i en vecka.
Men de hittade inte kryphålet, så de band honom med tre lås.
Och de skapade tre falska.
Bara Malivores blod kan låsa upp dem, så de gömde dem långt borta.
Jag har lyckats spåra upp de sista artefakterna.
Tala om vilket det äkta låset är så att vi kan släppa honom fri.
- Det här kunde ha gått överstyr. - Ja, men det gjorde det inte.
- Raf bad om ursäkt. - Du är en bra man, Ric.
Men du är människa. När förstår ungdomarna -
- att din kontroll över skolan är en illusion?
När kommer striden du inte kan stoppa?
Nu vet jag hur jag kan hjälpa till.
Jag tar ett sabbatsår.
- Hur ska det hjälpa? - Det kan bli en väckarklocka.
Skolans uppdrag har vuxit.
Jag vill inte vara här när det blir så pass illa att du erkänner det.
Vad vill du?
Hämta prylar. Jag kan komma tillbaka senare.
Nej, det går bra. Ta det du behöver. Bry dig inte om mig.
Skojar du? Allt jag nånsin har gjort är att bry mig om dig.
Då var det dags igen. Hela talet om att du är trött att stå i min skugga.
Vet du vad? Medberoende kräver två personer.
Ja, jag är hemsk och krävande, men du trivs med att gömma dig -
- och låta folk hata mig, för du är för rädd att vara dig själv.
Du är en precis lika stor del av den här cykeln som jag är.
Du är upprörd. Jag kommer tillbaka när du ber om ursäkt.
- Descanto. - Reboundus.
Förlåt!
- Du behöver hjälp. - Låtsas inte bry dig om mig.
Det gör jag inte. Jag bryr mig om flocken. De följer sin alfa.
När alfan inte har självbehärskning så kan flocken bli skadad.
Jag var en tölp som ledare. Jag har förlorat det som du har.
Flocken är allt.
Om du bryr dig om dem, så låt inte stoltheten komma i vägen.
- Vi måste prata om Raf. - Freya har förklarat föreningen.
Josie börjar fatta vad det är och Lizzie är på väg mot sammanbrott.
Du kan göra det, annars gör jag det, men det är dags att säga sanningen.
Du förrådde honom. Varför vill du befria honom?
Jag valde fel sida.
Gropen fungerade som Malivore:
Kasta i ett monster så utplånas minnet.
Inom ett par år så hade sällskapet vuxit sig till ett företag.
Triad Industries. De skyddade världen från nattens varelser.
De rensade bort monster.
Makten korrumperade dem.
Monstren blev de som de inte gillade.
De som de ville skulle glömmas bort.
Jag trodde att hämnden skulle kännas ljuvare än vad den gjorde.
Så jag återvände till honom för att ställa saker till rätta.
I Malivore fanns det bara mörker.
Jag ropade och skrek, men han svarade mig inte.
Han lät mig sitta i tystnad. Han straffade mig...
...tills flera årtionden senare, då han plötsligt spottade ut mig.
Jag visste inte varför, förrän jag hittade bilden på dig.
Jag såg en video av en kniv som bara kunde låsas upp med Malivores blod.
Jag hörde en historia om en kvinna som kom upp ur gropen gravid.
Människorna som kastades i -
- gav honom genetiskt material för att kunna reproducera.
När Triad förrådde din mor så skickade vår far tillbaka henne.
Han skickade mig att hitta dig, för bara du är blod av hans blod.
Bara du kan befria honom.
Det finns nåt som ni båda behöver veta.
Det jag sa om att jag ville skydda dig var sant.
Men jag ville inte heller att du skulle sticka.
Vet du vad? Jag hatar när folk sticker.
Jag trodde att jag kommit över mina föräldrar, men nu vet jag inte.
När jag såg dig ligga i skogen -
- och trodde att du var död...
Varje gång jag förlorar nån -
- så säger en röst i mitt huvud att det är mitt fel.
Att jag tekniskt sett inte borde finnas.
Att jag är ett kosmiskt misstag.
Jag vet inte...
Jag ville bara att nån skulle tycka att jag är värd att stanna kvar för.
Förlåt för att jag ljög för dig, Landon.
Jag ville att du skulle stanna, för att jag älskar dig.
Hoppsan...!
- Det sista var väl inte meningen? - Nej!
Du säger "jag älskar dig" till en falsk jag?!
- Jag improviserar här! - Va?!
Kom igen...
Hur skulle du ha reagerat på det?
Det var så han skulle ha reagerat.
Sagt nåt skälmskt och charmigt för att avleda från sin sårbarhet.
Sen... skulle han kyssa dig.
Förmodligen.
Så... en av oss måste döda den andra?
Snarare absorbera.
När tvillingarna fyller 22 -
- så kommer föreningen att ha avgjort vem som ska leda klanen.
Endast en kommer att överleva.
Därför är er mor alltid på resa: Hon letar efter en lösning.
Men om det inte finns nån kvar från klanen...
Det går väl djupare än så? Visst är det en förbannelse?
En förbannelse över tvillingarna?
Ja.
Jag borde ha sagt det tidigare, men jag visste inte när...
...det var läge att berätta nåt sånt för sina barn.
Kunde ni ha hanterat det när ni var sex? Eller elva?
När är det läge att berätta för sina barn -
- att man inte vet om man kan beskydda dem?
Och när...
Ibland när jag tittar på er ser jag fortfarande mina småtjejer.
Ni cyklar för första gången...
...lär er att gå... dansar på mina fötter...
När jag tittar på er så ser jag allt det.
Jag var aldrig redo att berätta.
Det är jag fortfarande inte.
- Du är tyst. - Jag väntar.
Allvarligt? Efter allt det? Vad mer kan jag ha att säga?
Det du har försökt säga hela dagen?
Det du inte hörde för allt oljud. Jag har problem.
- Va? - Det vet du redan.
Jag gick ut i skogen utan min dagbok?
Eller campingutrustning?
Jag gav dig en hint i mobilsvaret.
Jag kallade dr Saltzman för "Ric". Det skulle jag aldrig göra.
- Och du hälsade till Jed. - Sist bankade han skiten ur mig.
Jag försökte varna dig.
- Vad var det som hände? - För sista gången: Lyssna bara!
Hej, Ric. Ledsen att jag stack, men jag behöver lite tid.
Jag ska campa ett tag.
Jag hör... skor på ett klinkergolv. En air-conditioner.
Hälsa Raf och Jed.
Nyckelkort som dras.
Det måste vara Triad. De har redan försökt ta honom en gång.
- Vad ska du göra? - Bli Wonder Woman.
- Behöver du hjälp? - Nej, jag har min Super Squad.
Men tack för allt.
Du...
Ric sa att jag borde ge mig ut på fältet igen.
Jag hade tänkt ta farväl tidigare -
- men så hörde jag dig på kajen. Jag kan inte slå av vampyrhörseln.
Jag ville inte spionera eller så.
Du är inget misstag.
Kosmos har tur som har dig. Landon också. Det lär han inse.
Du behöver bara bestämma dig för en sak.
Tänker du hjälpa mig?
Befria Malivore och förgöra världen?
Han har levt i århundraden. Blev världen förgjord?
Eller var den mer balanserad och säker utan alla dessa varelser?
Fråga dig själv vem den riktiga skurken är.
Vår far skapades för ett syfte.
Han kan inte styra sin programmering.
Alla monstren han har svalt lever fortfarande inuti honom.
Höll dina vänner nån av dem vid liv?
Eller dödade de alla varelser som de inte kunde kontrollera?
Malivore kan ju inte skada häxor, varulvar eller vampyrer.
Han utgör inget hot mot dina skolkamrater.
Men det gör Triad.
Vet du vad som försiggår här?
Vilka hemliga experiment de bedriver i sina laboratorier?
De vill göra gropen till ett vapen.
De ändrar kemin i den för att kunna använda den mot skyddade arter.
Då är det slut med det övernaturliga.
Vill du rädda dina vänner? Då måste du stoppa Triad.
Landon.
Vad de än säger på skolan...
...så är du inte en av dem. Det vet du också. Visst gör du det?
Jag erbjuder dig en familj som faktiskt vill ha dig.
Vi kan återuppliva vår far.
Vi kan förgöra Triad.
Hur blir det?
Den här.
Det var allt på hans skrivbord.
Han är en av dem. Vakten hittade ett gammalt rör de måste rymt genom.
Det finns inte på några ritningar.
De tappade spåret efter dem, men de hittade den här.
Jag vet vart de ska. Förbered ditt team.
I början fanns det en balans.
När Caroline och jag öppnade skolan så föreföll det meningsfullt.
Sen så var det bara jag.
Jag trodde att jag var stark nog att klara det själv.
Men jag har begått så många misstag.
Jag tänkte att jag kunde springa ifrån dem -
- men de hann ifatt mig.
Jag försöker väl säga att jag behöver din hjälp.
Den här skolan är större än du och jag.
Ungdomarna behöver ledare som kan erkänna sina misstag.
Jag är här för att säga förlåt för att jag kysste Emma.
Och förlåt för att jag inte sa det tidigare.
Jag trodde att jag bara var på skolan för det som hände min familj.
Att vi skulle hindra övernaturliga från att bli mördare.
Men sanningen är...
...att jag älskar de där ungdomarna.
De förtjänar att leva ett normalt liv som alla andra.
Skolan är deras bästa chans.
Men jag begär påökt.
- Jag följer med. - Hej på dig också. Nej.
Sist du gjorde det utan mig blev det katastrof.
Jag kommer att ha tvillingarna, MG och Kaleb med mig.
Vi åker innan Saltzman kommer. Vi är Super Squad!
Är det en grej? Jag får fråga MG.
Jag frågar honom själv.
Saltzman berättade om biverkningarna. Tyvärr, du får inte följa med.
Hur känns det nu?
Som om hjärnan är tudelad.
Jag får utbrott där jag inte kan kontrollera mig...
Därför får du inte följa med på uppdraget.
Varför sa du inget tidigare?
Du vet varför.
Jag vet inte hur jag ska vara runt dig.
Jag vill inte känna så här, så jag tränger undan det.
Det gör tudelningen i hjärnan värre, vilket gör det svårare att dölja.
Den enda jag vill prata med det om är den jag inte kan göra det med.
Raf, du är en bra bror.
Men för en gångs skull måste du sätta dig själv först.
Gör det du måste för att bli bättre. Blir det riktigt illa...
...så använd den här. Den var en gåva från en vän till familjen.
Den är som en omvänd kyanitring. Med den kan du styra förvandlingen.
I vargasinnet är saker och ting mindre komplicerade. Det vet du.
Den ger dig tid att bli bättre. Men du kan inte reversera det själv.
Så om du använder den...
...behöver du bara leta upp mig när du vill bli dig själv igen.
Jag är så glad att jag känner dig, Hope Mikaelson.
Gå och rädda vår kille.
Låt ingenting stoppa dig.
Text: Fredrik Ringstedt-Axberg www.sdimedia.com