I tidigare avsnitt...
Vi måste ta reda på mer om Landons förflutna.
Min mamma heter Seylah.
Hon adopterade bort mig när jag var liten.
Om du inte vet vad du är så får du inte stanna på skolan.
- Vad är det här? - Tryck på den...
...så leder mitt armband mig till dig.
Jag förmodar att du känner till den här symbolen?
Den värsta existentiella mardrömmen.
- Malivore? - Återbördar jag kniven blir jag fri.
Kniven är förstörd.
Ett lås har frigjorts.
- Jag likaså. - Den är en mästermanipulatör.
Jag försöker skydda dig.
Våga inte spela besviken pappa, för du är inte min far.
Vad är det som är fel?
Landon är i knipa.
Jag måste berätta en sak för er. Jag vet bara inte hur.
Så för att få er att förstå kanske jag ska börja från slutet?
Var i helvete är vi?
- Vad hände? - Jag vet inte.
Jag tror inte att vi är i Kansas längre.
Vid närmare eftertanke så tar jag allt från början.
Jag vet att Landon behövde mig, och det var allt jag behövde veta.
Ska du nånstans?
Bättre frågor:
Vart fan är du på väg med mina nycklar -
- och utan att tala om det för mig?
Jag sa riktigt hårda saker till dig i går -
- så jag ville bara byta olja åt dig som en fredsgest.
03.00? Hope, du har inget körkort.
Du kommer att begå grov bilstöld, vilket är brottsligt.
Du skolkar precis innan mitterminsproven börjar -
- och du är väldigt tydlig med att du bara ser mig som en auktoritetsfigur.
Så tala om för mig varför jag inte ska stänga av dig här och nu?
- Och vad är det? - En övernaturlig kompass.
Jag hoppas att den pekar mot ditt rum.
Jag måste hjälpa Landon.
Om den här lyser så är han i knipa.
Då åker vi tillsammans - och jag kör.
Jag visste det inte än, men Landon var i Kansas.
Han letade efter sin mamma.
Han hade ingen aning om vad han gav sig in på.
Det hade ingen av oss.
Du måste ha ett allvarligt koffeinberoende.
- Du har varit här hela veckan. - Jag bara gillar kaffe.
- Jag tar med mig nästa. - Jag klagar inte.
Jag är bara lite orolig för dig.
Det här är pinsamt.
Du har varit veckans bästa kund och jag vet inte ens vad du heter.
Landon.
- Vackert. - Tack.
Jag... är ganska säker på att det var du som döpte mig.
- Vad heter huvudstaden? - Det lärde vi oss i typ åttan.
- Bra, då vet du. - Jag tog inte till mig informationen.
Om du inte klarar av grundskolegeografi...
- ...så kommer du att kugga alla prov. - Fokusera på Lizzie och Josie.
De är fortfarande i Europa med Caroline. Tack gode Gud.
Religion har ingen plats i klassrummet, dr Saltzman.
Högsta domstolen fastslog det i och med Engel mot Vitale.
Indianapolis är huvudstad i Indiana. Jag har A i geografi. Chilla.
Ta nästa vänster. Han rör på sig.
Indiana är omgiven av vilka fyra delstater?
Hade vi inte just slagit fast att jag dominerar i geografi?
Visst, då går vi vidare till naturvetenskap.
Hej.
Rör den inte.
Ball.
Det är bara det... att jag har berättat hela min livshistoria -
- men jag vet ingenting om dig.
Och allt det här får det att se ut som om du levt ett intressant liv.
- Är det här ett riktigt samurajsvärd? - Rör inte det heller.
Förlåt.
Jag är inte van vid att ha folk här.
Du behöver inte be om ursäkt. Det här är skumt för mig också.
Vid känslomässigt lidande -
- så brukar dessert underlätta, håller du inte med?
Jag är inte direkt expert på ämnet.
Jodå, det är du.
Jag är ledsen att ditt liv har varit så svårt.
- Det är jag verkligen, Landon. - Jag pratade om dessert.
Jag försökte få resten att låta positivt.
Jag ryser av tanken på att det är sant.
Då är jag också ledsen.
Jag vet att det är påfrestande att jag bara dyker upp så här -
- men jag vill veta mer...
- Mår han bra? - Hon.
Du matade henne väl inte från bordet?
Bara lite. Jag hade ingen aning om att det här skulle hända...
Ta det lugnt. Hon klarar sig. Medicinen slutar snart verka.
Vilken medicin?
18,5 timme är lång tid att tillbringa på vägarna.
Ännu längre när man får bilundervisning.
Och det är så osmos fungerar.
- Är det här? - Japp.
Inte ett ögonblick för tidigt.
Du hade väl tänkt berätta hur barn blir till?
Innan vi går in... Är det klart vad som gäller?
Glasklart. Du är Professor X och jag är Wolverine.
- Jag föredrog DC. - Då är du Batman och jag Robin.
Hur som helst så är det du som bestämmer.
Hur vill du göra? Ett eldklot?
- En kraftig vind? - Jag tycker att vi bara knackar.
Det lär ta dem på sängen.
Seylah? Seylah, snälla...
Jag ville inte tynga dig med det här, men jag har svårt för fångenskap.
Seylah, förlåt, jag...
Vem skickade dig?
Jag har redan berättat om mitt eländiga liv.
Ingen bryr sig om mig.
Sluta leka lekar. Vem kontaktade du?
Jag har inte ens nån telefon!
Det sa jag aldrig att du hade.
Du skulle inte tro mig.
Vad jag inte tror på är att du är min son.
Så ut med språket innan strykjärnet blir varmt.
Vi borde gå in med stil.
Det kan finnas en Jabberwocky på andra sidan dörren.
- En meningslös dikt skriven av... - Charles Dodgson.
- Fel. Lewis Carroll. - Charles Dodgsons pseudonym.
Jag krossar i engelska också.
- Nej... - Patere!
Hej. Vad tittar ni på?
Jag är hemskt ledsen att vi förstörde er lunch.
Jag lovar att vi ska ersätta dörren.
Vilken kompass, va! Vi är på fel plats.
Nån visste att vi var på väg.
Varför så tyst? Du bara babblade på när vi åt lunch.
Jag trodde att du trodde på mig. Nu ger jag dig ingenting.
Alla pratar...
...så småningom.
Snälla, gör inte det här.
Jag svär, jag säger sanningen.
- Jag är din son. - Sluta säga så...
...innan jag bränner ihop dina läppar.
Salvatore-skolan. Det var dem jag kontaktade.
Internatet jag berättade om.
Det är en skola för vampyrer och häxor och varulvar och...
För de finns på riktigt.
Likaså drakar och gargoyler -
- och talande träd och jag vet inte vad mer!
Du måste skoja. Du tror på det men inte att jag är din son?
De är här.
De måste ha följt efter dig.
Vänta! Du måste släppa loss mig!
Spoilervarning: Vår historia tar nu en rejäl jävla vändning.
En monstruös vändning.
Seylah? Är det du?
Herre min skapare...
Vi kan prata om det här.
Om du har en mun.
Jag använde Landons armband för att göra en lokaliseringsformel.
Men det enda den lokaliserade var mer problem.
- Kan jag hjälpa er? - Jag hoppas det...
- Vad försiggår här? - En gasläcka.
Men var inte oroliga. Vi har den under kontroll.
Ni råkar inte veta vem som bor här?
- Vi knackade, men ingen är hemma. - Vi letade efter...
Motorvägen. Vi har kört vilse och tänkte fråga er om vägen.
Ta höger i slutet av gatan. Det går inte att missa.
Tack. Då åker vi, Jessica.
Jessica? Allvarligt?
Jag har sett många mörkläggningar. Jag känner lukten på långt håll.
Tror du de är ute efter Landon?
Han hade inte frågat efter honom om de hade honom -
- så vi måste hitta honom innan de gör det.
Hela världen tycktes jaga Landon.
Men det var bara en person som var med honom.
Du säger inte vilka de är -
- men kan du säga varför de följer efter dig?
Det gjorde de inte förrän du dök upp.
Så de kanske följer efter dig.
Jag är inte dum. Jag hade märkt om jag blev förföljd.
Blunda. Hur många fönster finns det i det här rummet?
Vi kom just hit.
- Parkeringsplatsen. Hur många bilar? - Jag är inte... Typ tio?
Var han vi fick nyckeln av höger- eller vänsterhänt?
- Ingen lägger märke till sånt. - Tre, sju, bådhänt.
- Berätta mer om dig. - Varför?
För att du bryr dig eller vill ha upplysningar?
- På ett sätt vill jag verkligen veta. - Så synd.
Jag har redan berättat hela min tragiska livshistoria.
Har du flickvän?
Hon heter Hope.
Hon skulle förmodligen döda oss båda om hon hörde dig säga "flickvän".
Det betvivlar jag starkt.
Okej. Det är... komplicerat mellan Hope och mig.
Jag sårade henne en gång och hon lär aldrig förlåta mig för det.
- Vad gjorde du? - Jag ljög för henne.
Och annat.
Det är nog ljugandet hon aldrig kommer att förstå.
- Hon låter tuff. - Titta vem som snackar.
Ni två kommer att hata varandra.
Då är det sant som de säger.
Pojkar gillar flickor som påminner om deras mödrar.
Du är envis.
Och omgiven av fara.
Nog är du min son, allt.
Jag söker Landon Kirby.
Och vem i helvete är du?
Vi bryr oss om honom. Säg var han är -
- innan jag blåser skallen av dig.
Du måste vara Hope.
Du är alltså rektor på en privatskola för övernaturliga.
- Och du är lärarens favorit. - Hon är faktiskt pina och plåga.
Lite väl dömande av en frånvarande mor.
Du har fel.
Jag gillar henne.
Nu vet du vilka vi är.
Allt vi vet är att du födde Landon -
- att du blev angripen av ett monster -
- och att ett påhittat gasbolag nu är ute efter dig, så...
...jag tror att det är dags att du fyller i tomrummen.
Efter min armétjänstgöring blev jag värvad av en underrättelsetjänst.
USA lät som ett bättre liv.
Jag visste inte vad jag gav mig in på, men snart fick jag veta -
- att saker som ni existerar i den här världen.
Mitt jobb gick ut på samma sak som ditt:
Att hålla den övernaturliga världen hemlig.
Varje gång ett monster dök upp och riskerade att avslöja sanningen -
- letade jag upp det och förde det till vårt högkvarter.
- Vi är inga monster. - Det är ni - för mig.
Var ligger det här högkvarteret?
Tyvärr. Du verkar benägen att göra nåt dumt -
- och jag har redan för mycket blod på mina händer.
Efter ett par år såg jag nåt som jag inte skulle ha sett.
Jag blev den jagade i stället för jägaren.
Vad exakt såg du?
Jag ville veta vad som hände med monstren.
För trots att jag ägnade all den där tiden -
- åt att följa deras minsta rörelse -
- så kunde jag inte minnas dem alls.
Så jag började ta anteckningar.
Jag insåg att mitt minne raderades.
Frågan var: hur?
- Malivore. - Hur känner du till Malivore?
Landon tog en kniv som tillhörde skolans samling.
Monster som inte borde finnas har jagat den sen dess.
Han menar att jag stal den.
Sen väckte jag den, eller nåt.
- Vad är Malivore? - Det är en helvetesdimension...
...som utplånar varelsers existens ur det kollektiva medvetandet.
- Stämmer det? - Mer eller mindre.
Sista varelsen som var ute efter kniven -
- var en nekromant som blåste oss och återbördade den till Malivore.
Han sa att den var en av tre nycklar som höll Malivore inneslutet -
- så varför är monster fortfarande ute efter dig?
Jag har ingen aning. Det förra försökte äta upp mig.
Vi har haft en kämpig termin.
Det kommer bara att bli värre om ni inte åker hem -
- och glömmer bort att ni nånsin hört namnet.
Precis som vi glömmer alla som nånsin varit där.
Du måste berätta mer. Jag menar...
Jag vet inte vem din far är.
Mitt jobb var stressigt, så jag hade affärer för att avreagera mig.
Blev gravid. Och precis som din icke-flickvän sa -
- så är jag inte kapabel till att vara mamma.
Förlåt. Jag trodde att jag gav dig ett bättre liv.
Vill ni veta det värsta?
Det där var inte det värsta.
Tro mig, jag hade gärna tagit, men jag försöker trappa ner.
Jag fattar hur jobbigt det här är.
Men vi behöver svar.
- Ni vet redan allt jag vet. - Vi vet båda att det är lögn.
Precis som du ljög för Landon när du sa att du inte vet vem hans far är.
Varför tror du att jag ljög?
Dåliga lögnare tittar bort när de ljuger för sina barn.
Bra lögnare ser dem i ögonen.
Då har vi nåt gemensamt.
- Har du barn? - Två flickor.
Så ta mitt surt förvärvade råd:
Berätta sanningen för Landon.
Vad sägs om att jag berättar för dig i stället?
Bara för att se om du tror mig.
För jag är fortfarande inte säker på att jag tror -
- på det jag kommer att säga, och då har jag ändå upplevt det.
Organisationen jag arbetade åt vaktar portalen till Malivore.
När jag insåg att jag hade minnesluckor -
- började jag skriva ner allt.
Jag ritade kartor.
Jag skrev om varelserna jag fångade och vart jag förde dem.
Varje inlägg slutade där.
Så vart förde du dem?
- Det är inte viktigt. - Det låter superviktigt i mina öron.
Då tänker jag inte berätta det för dig.
För ditt eget bästa, tro mig.
En dag smög jag in själv och hittade en...
...svart grop, blockerad.
- Ska det vara en metafor? - Åh, nej.
Det är en riktig grop. Fylld med... tjära, eller nåt.
En bokstavlig domedagsgrop.
Om Malivore förtär en hamnar man enligt legenden i ändlöst mörker.
Det är mer än bara en legend. Jag om nån borde veta.
Jag har varit där.
- Jag är hemskt ledsen, Landon. - Var inte det.
Det kommer att ordna sig.
- Du kan inte lita på henne. - Det gör jag inte.
Men hon är min mor. Allt jag nånsin velat ha är en familj.
Ett hem.
Jag tänker inte ge upp hoppet bara för att hon är lite knäpp.
Det vore ganska hycklande.
Du är inte så knäpp.
Jag hatar att du alltid ser mig när jag är svag.
Du är inte svag. Du är en överlevare.
Du är en av de starkaste människorna jag känner.
Jag börjar tro att jag är lite av en magnet för fara.
Jag börjar tro att du har rätt.
Det var inte meningen att dra in allt det här i ditt liv.
- Jag är ledsen att jag kom in i det. - Det är inte jag.
Jag...
...skrev brev till dig... på bussen.
Jaså? Vad stod det?
De var pinsamma.
Prova.
"Kära Hope..."
"Delstaten Alabama har typ en miljon våffelrestauranger" -
- "och jag kan inte sluta tänka på hur det kändes att kyssa dig."
När mina arbetsgivare upptäckte -
- att jag försökte komma ihåg det de raderat -
- så kastade de ner mig i gropen.
Hur kan vi då ha det här samtalet?
Jag vet inte.
Jag vet inte hur länge jag var i Malivore.
Bara att jag kände sakerna som du beskrev.
Isoleringen, ensamheten...
Så en dag var jag tillbaka här.
Jag vaknade upp mitt i ingenstans, täckt av gyttja.
Jag hade ingen som helst aning om hur jag hamnade där.
Det visade sig att två år hade gått. Men det fanns en ljuspunkt.
Ingen som jag arbetat åt kom ihåg mig.
- Så du var fri? - Jag skulle inte gå så långt.
För det fanns också en hake.
Jag var gravid.
Tack... för att du kom till mig. Jag behövde hjälp och du kom.
Det har aldrig hänt mig förut.
Du har haft usla tjejer i ditt liv.
Jag har haft noll tjejer i mitt liv.
Om man inte räknar med Lisa-Marie Albertson -
- som bad mig bjuda henne på balen, och när jag sen sa nej -
- sa hon till hela skolan att det var för att jag inte hade råd.
Min första kyss var med en nioårig vampyr -
- som hjälpte till att mörda min mor.
- Det är fruktansvärt. - Ja.
Och balen är superdyr.
- Folk suger. - Folk suger.
- Hope... - Ja?
Jag ska aldrig såra dig igen.
Aldrig.
Landon är alltså i princip en övernaturlig obefläckad avlelse.
Det var som fan. Du trodde på mig.
Mina tvillingar blev transplanterade in i sin mors livmoder -
- av en häxklan, så min tolerans för vad jag tror på är rätt hög.
Jag kan inte föreställa mig hur man förklarar det för sina barn.
Det var lättare att lämna Landon i en liten korg framför kyrkan.
Du var ung. Rädd.
Jag var självisk. Och nu är jag trött.
Jag ägnade 18 år åt att försöka förbli raderad.
Jag kan inte vara hans mor.
Inte på det viset han behöver.
Jag är ledsen.
Du kan inte bara lämna honom, Seylah.
Han kommer att få det bättre. Det kommer ni alla att få.
Som om inte det vore märkligt nog så måste jag varna er:
Vår berättelse är på väg att bli ännu skummare.
Oj!
Hope, byt rum. Nu.
Du säger alltid att jag måste ta mer kontakt med folk.
Inte bokstavligt talat! Ut...!
Dr Saltzman, jag är...
En sexuellt upphetsad tonåring. Det är fullt normalt.
Låt ingen säga nåt annat.
Så du är inte arg?
Vi har större fiskar att fånga.
Vi måste prata om din mor.
- Låt mig gissa: hämta pizza? - Alaric hade rätt. Du är en pina.
Det är inte jag som stjäl en bil just nu.
Det är min bil, så det är inte stöld.
Då är du bara rädd att hämta dina nycklar.
För då måste du tala om för Landon att du lämnar honom igen. Ännu värre.
- Han gillar dig. Var snäll mot honom. - Du först.
Tänker du följa med eller måste jag släpa upp dig?
Jag trodde aldrig att jag skulle se honom igen.
Och det var okej för mig.
Att vara mor stod aldrig på min lista över saker att göra innan jag dog.
Då och då genom åren har jag undrat hur han hade det.
Vad för slags människa det blev av honom.
Om han hade ett bra liv.
Han är visst en bra människa med ett uselt liv...
- ...och förtjänar bättre. - Gör det bättre, då.
Det är precis vad jag gör.
Vad du tror att du gör för honom spelar ingen roll.
Han kommer bara minnas att du övergav honom när han behövde dig som mest.
Nej, han kommer inte att minnas mig - och inte du heller.
Blev hon gravid i Satans gyttjebad?
- Ja, det är en hel del att ta in. - Och nu är hon borta?
Att vara förälder är komplicerat.
Ibland övertalar vi oss själva att vi gör det rätta.
I själva verket är vi bara riktigt dumma.
Jag måste kolla till Hope, okej?
Större fiskar. Jättestor fisk!
Ictus!
Den är så... blä!
Ser du? En magnet för fara!
- Vad fan var det där? - En vattenande.
- En förbannad vattenande. - Varför kommer monstren fortfarande?
Jag vet inte, men vi måste få ut Landon härifrån.
Du sa att en nekromant berättade att kniven var en av tre nycklar?
Vad spelar det för roll?
Herrejävlar!
Det är Seylahs. Jag stal den inte. Inte med avsikt, i alla fall.
Jag vet inte hur den kom dit, precis som med kniven.
- Jag skulle inte göra om det! - Det är lugnt, Landon.
Jag tror på dig.
- Vi måste sticka. - Nej, vänta. Lämna den.
- Är du från vettet? - Nej!
Jag är trött på att leka samma lek. Vi följer monstret till Malivore.
Jag tänker inte ta med mig två tonåringar...
- ...till en demonportal. - Du måste! Seylah är på väg dit.
- Sa hon det till dig? - På sitt eget vis.
Håll i den.
Jag förklarar i bilen. Vi sticker!
Han är en fiskman på land. Hur snabb kan han vara?
Herregud!
- Han är visst ganska snabb. - Det här var din idé.
Har jag rätt att som rektor be dig hålla tyst?
- Tänk om vi inte hinner i tid. - Seylah har kort försprång.
Sjukt att hon vill radera sig bara för att slippa vara förälder.
Vad i helvete är det där?
- Triad? - Sprängmedel?
Det positiva är att det här stängslet kanske stoppade vår fiskige vän.
Jag tror inte det.
Där!
- Håll dig här. Han är farlig. - Jag måste dit!
- Landon! - Var försiktiga!
Jag kan bara spekulera om vad som hände efter det.
Men så här i efterhand känns det uppenbart.
- Vi har inbrott. - Seylah begav sig till Triad...
...och sen begav hon sig till Malivore.
Triad försökte säkert stoppa henne, men hon hade ett skäl att slåss.
Och i slutändan antar jag att hon vann.
Hon offrade sig själv för Landon.
Och sen blev hon raderad.
Var i helvete är vi?
- Vad hände? - Jag vet inte.
Jag tror inte att vi är i Kansas längre.
Tack än en gång för att ni hjälpte mig.
Beklagar att du inte hittade din mor.
Jag förstår inte att jag inte minns hur vi hittade dig.
- Hope, har du några teorier? - Jag jobbar på det.
Jag tror att busshållplatsen ligger ditåt.
- Det är lugnt. Vi kör dig. - Vart?
Hem.
Varför har ni ändrat er?
Kalla det för en magkänsla.
Eller lägg till det på listan över saker som jag inte vet.
- Hej. - Hejsan.
Är Raf här? Jag kan komma tillbaka.
Nej, du missade återföreningen.
Han är ute och tränar med varulvarna.
Jag bara satt här.
Tittade på de flotta nya kläderna som skolan gav mig.
Jag försöker förlika mig med -
- att kanske aldrig få träffa kvinnan på bilden -
- som jag tycks ha tappat bort på nåt sätt.
Hurdan tror du att hon är?
Jag tror att hon är en internationell lönnmördare -
- som specialiserar sig på att döda monster.
Och att hon älskar dig väldigt mycket på sitt eget vis.
Kom igen. Ingen som är så häftig födde mig.
Nå...
Vad ville du prata med mig om?
Vill du vara min pojkvän?
- Är du allvarlig? - Dödligt.
Vad frammanade det här?
Jag vet inte. Jag antar att jag bara...
Jag är väldigt glad att du är tillbaka.
- Det är ett stort beslut. - Jag vet.
Vi ska nog sova på saken.
Absolut inte.
I så fall: Ja, det vill jag gärna.
Och det var det, vilket för mig till min fråga:
Vad gör vi härnäst?
Hur ska jag veta det?
Jag minns inget av det du just sa.
Du kommer att veta ändå, för du är en bra rektor trots allt jag säger.
I så fall...
...så är väl den enda frågan vi borde ställa oss:
- Varför minns du? - Jag vet inte.
Men det kan knappast vara bra.
Och jag kan ljuga för Landon om allt det här.
Men jag är ledsen, dr Saltzman, jag kan bara inte ljuga för er.
För jag behöver verkligen er hjälp.
På tal om det så var det en sak till...
Jag antar att det är urnan som jag inte minns?
Ja. Jag tänkte att det var bättre att ha den här -
- än att låta den ligga och skräpa.
Så vad händer nu?
Det lär vi snart få reda på.
Vad har hänt här?
En oplanerad absorption.
Ännu en råtta?
Nej, avläsningarna är för stora.
Typ i människostorlek.
- Nån aning om vem det var? - Givetvis inte.
Inte om det så vore min bästa vän.
Men jag hittade den här... flytandes på ytan.
www.sdimedia.com