Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL-KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
OCH ENLIGT KONTRAKT
Mina damer och herrar, välkomna
Steve Martin!
Tack!
Tack så mycket.
Tack.
Wow!
Tack så mycket! Ni behöver inte.
Tack.
Marty kunde inte komma. Kör försiktigt!
Jag vill be om ursäkt för biljettpriset.
Jag vet att ni tänker: "Det är bara två killar.
Varför så dyrt?"
Det krävs 18 personer för att fixa det här.
Vi har två ljudtekniker.
En ljusregissör. Sju musiker på scenen.
Vi har nån som går runt med min Fitbit.
Vi har en medlare
eftersom Marty och jag inte pratar med varandra.
Vi har en dubbelgångare ifall jag inte har lust att jobba.
Steve hälsar förresten.
Mina damer och herrar.
Nu vill jag presentera en man som jag älskar att jobba med.
En man jag träffade för mer än 30 år sedan.
En man...
en man...
en man som är...
en man som är så begåvad på så många olika sätt.
Han sjunger. Han dansar.
Han är en otrolig musiker
och jag anser att han är den riktiga stjärnan här ikväll.
Jeff Babko på piano, mina damer och herrar.
-Tack! Jag trodde... -Tack, Jeff.
Nu, mina damer och herrar, är det dags att presentera en man
lika rolig som en tunna apor
inte mer än så.
Martin Short!
Den här sidan är bäst!
Tack, damer och herrar.
Tack.
Sluta inte applådera bara för att jag säger tack.
Ni anar inte hur ödmjuk...
ert välkomnande får en stjärna att känna sig.
Sitt ner, snälla.
Håller vi tiden?
-Vi började just. -Okej.
Allt vi ber er...
Att ni älskar oss
Och gillar oss också
Vi behöver uppmärksamhet
Och vi är klängiga som få
Allt vi ber är att ni vill ha oss
Vi tackar er
För våra egon är enorma
Och vi har på oss Spanx
Så var inte orolig
För limon är otrolig
Älska mig bara
Mer än jag älskar...
mig..
Förbaskade Greenville-höjd!
Melissa!
-Jag heter Jeff. -Jeff!
Kan vi ta om den höga tonen igen?
Mer än jag älskar
mig
Fan! Jävla...
...själv!
Tack så mycket!
Men älska inte bara mig. Steve är också här.
Vet du, Marty, det har varit en dröm att göra en tvåmannashow
med dig, här på Peace Center i Grinville...
-Greenville! -Grinville?
-Grinville! -Grinville?
Greenville. Jag skulle inte ha tagit en Ipren. Nåväl...
I Greenville... South Carolina.
Ikväll...
Ikväll känner jag mig ett steg närmare drömmen.
Vet du vad?
-Steve! -Låt det bara vara.
Du skulle väl säga om du fick en stroke?
Du har rätt. Det är kul.
Det är mer än kul.
Det är en skyldighet.
Vi kallar showen
Vi hade inte varit här om vi sparat.
-Godnatt, allihopa! -Hej!
-Marty! -Nej!
Jag kollade upp Peace Center på nätet och såg bilder på oss.
Tvärs över dem stod det: "Utsålt."
Och jag tänkte...
så oförskämt.
Jag vill bara säga...
ärligt talat, vilken ära det är att stå bredvid en man
som är författare, dramatiker, musiker, kompositör...
och en legendarisk komiker.
Och låt mig säga vilken ära det är för mig att stå bredvid mannen
som står bredvid den mannen.
Du vet, av alla människor
som jag har ett fejk-showbiz-förhållande med
är jag fejk-närmast dig.
Polarn!
När jag och Marty flyger
sparar vi pengar
eftersom Marty ryms på bagagehyllan.
Sant. Helt sant.
Jag vill bara säga att jag är ett fan.
Jag ser ditt arbete och blir förbluffad.
Jag har nog sett Fullt Hus fler än 500 gånger.
Wow! Tack!
Jag säger samma sak varje gång:
"Steve, vi kan titta på nåt annat."
Vet ni vad jag älskar med att turnera med Marty Short?
Inga paparazzi.
När jag tänker på Steve...
Det är inte ofta. Men när jag gör det...
Det som slår mig mer än nåt annat med dig
är hur otroligt blek du är i verkligheten.
Det är som att jag är hemsökt. Verkligen.
Du ser ut som en sida i en målarbok
som inte blivit färglagd än.
Steve blev solbränd av sin Kindle-platta en gång.
Du ser ut som om Anderson Cooper frös ihjäl på nyårsafton.
Okej!
Ja, det gör du!
Tack.
Du ser ut som att nån satt en vit tupé på en urinoar.
Jag försöker inte vara negativ.
Jag märker det!
-Varför? -Av nyfikenhet...
hur långt kom de i balsameringen
innan du vaknade och skrek?
Det måste ha varit otäckt.
Vi borde nog förklara. Det låter som förolämpningar
men så är det inte. Så här ger man komplimanger i Hollywood.
Korrekt. Det är sant.
Hollywood-komplimanger är ungefär som vanliga komplimanger.
Men de har en passivt aggressiv slutkläm.
Jag ska ge ett exempel
Steve, det är verkligen en ära
att få uppträda med världens största stjärna...
från 1978.
Å, Marty, det är så rart!
Och jag hör ofta folk kalla dig en hel underhållare.
Jag la till ordet "underhållare."
Och får jag säga att du ser fantastisk ut?
Det är väl charmen med att se ut som 70 ända från 30.
Ägd!
Marty, du vet att jag ser dig som en renässansman.
Inte för att du har smittkoppor.
Du vet, jag...
Jag säger inte "geni" ofta.
-Och? -Inget.
Häromdagen rövringde Steve mig
vilket var imponerande
eftersom hans telefon har nummerskiva.
När la du till det?
-Ikväll. -Okej.
Jag älskade dig hos Fallon häromkvällen. Herregud!
-Din komedi var så oansträngd. -Tack.
Jag undrar hur det hade varit om du ansträngt dig lite.
-Såg du mig hos Ellen? -Nej.
Såklart. Vad tänkte jag? Det är kl 15.
Då äter du ju middag.
Martin Short är förresten det namn jag använder
när jag vill checka in anonymt på hotell.
35 år senare är du fortfarande en supernolla.
Så gör vi i Hollywood.
Steve och jag tänkte att ni i publiken kanske vill lära känna oss.
Ja. Och vi tror det
för att vi är självupptagna.
Så vi vill dela med oss av några dolda skatter
-ur våra familjealbum. -Ja.
Det är sällan sedda foton.
Vi tittar på det första.
Det här är Marty när han var två. Gulligt!
Gulligt, eller hur?
Min mörka period. Titta.
Här är jag på juldagsmorgon när jag var sex år gammal.
Får jag fråga en sak?
Han som sålde granen till er...
hur högt skrattade han?
Det här togs när jag var en liten kille i Texas.
Det är mitt första äktenskap.
-Nästa! -Vi tar nästa.
Här är jag när jag var 13
med mina föräldrar på stranden.
Är det du?
Jag trodde att det var Nalle Puh.
Vet du vad som är otroligt?
Hur väl mina föräldrar döljer besvikelsen.
Å, det här är jag när jag var 15.
Min första resa till New York. Det är mamma och mina två bröder.
Vi åkte från Hamilton, Ontario, Kanada, till New York.
Första resan dit.
Vi var på en nattklubb i latinkvarteren.
Imponerande.
Din familj körde dig från Kanada till New York
för att se en nattklubbsshow.
-Minns du vad den hette? -Visst.
Det var Bea Arthurs enkvinnasshow som hette:
Du fick in den, få ut den igen.
Vi tar det senare.
Få se nästa.
Å, ja. Det här är jag
just innan jag skickades på läger för att be bort homosexualitet.
Sådärja.
Marty, jag älskar den här tonårsbilden.
Ja.
Den togs just innan jag skapade Apple i garaget.
Det ser ut som nån som säljer makramé på Etsy.
Här jobbar jag i Disneylands trollerishop när jag var 15 år gammal.
Och kolla, där hänger jag bakom dig.
-Kan vi titta lite närmare? -O, ja.
Sådärja.
Det är ett av de minst läskiga foton jag sett på dig.
På tal om läskigt.
Alla har gjort det.
Kom igen!
Här är min studentbal. Vilken rolig kväll det var.
Se så stilig du var.
-Se så söt du var. -Tack.
Jag älskar den här bilden från din årsbok i gymnasiet.
Vet du vad som är intressant med den?
Det är en färgbild.
Det är min poäng! Jag har ju sagt det.
Jag älskar den här bilden på dig.
Nu är du elak.
Det året blev jag utsedd till "Mest trolig att gifta sig med en kusin."
Ditt betyg står till och med där.
Vet du vad jag gillar med den.
Den bevisar
att vem som helst kan lyckas.
Berätta om den här bilden.
Jag kallar den...
"Hej, damer."
Hejdå, damer.
Den här är unik.
Det är den första bilden av den nya gränsmuren.
Det håller dem borta.
Så här skulle det se ut om kokain hade ett ansikte.
Jag älskar den här.
Det här är du i Ovala kontoret.
Ja.
Det var 1994, och du undrar nog vad jag gjorde.
Det vet jag. Frågan är
om Bill Clinton antog erbjudandet?
Nu en titt på vårt sista foto.
Se så glad du är.
Det var den 28 juni 2009.
-Tack, Rain Man. -Varsågod.
Men jag minns varför du skrattade så mycket.
Jag hade just sagt
att vi en dag skulle jobba ihop av desperation.
Jag och Marty träffades i filmen
-Tre Amigos. -Ja.
Tre Amigos, en film som nyligen utsetts till klassiker.
Nedgraderad från mästerverk.
Nästa steg är okej.
Det var i den filmen jag först insåg
att Marty hade knasig humor.
Vi hade bara jobbat med filmen ett par veckor.
Det var mycket dödtid, så Chevy, Marty och jag
fördrev tiden med Alfapet i en av husvagnarna.
Vi spelar Alfapet.
Jag tittar på Marty, som jag inte känner, och han skriver en lapp.
Han viker den, skickar över den och där står:
"Du får sätta på min fru Nancy om jag får E eller Q av dig."
Jag är en tävlingsmänniska.
Tre Amigos var fantastisk för mig, det var min första film.
I första filmen
står jag plötsligt jämsides med två superfilmstjärnor.
Eller... så sa de till mig.
Och...
Jag minns att premiären för Tre Amigos var som en film.
Det var galet. 2 000 personer längs med Hollywood Boulevard
framför Grauman's Chinese Theater.
Filmbolaget hade bett oss tre dyka upp
i full Tre Amigos-mundering
med hatt, bolero och sporrar.
Men klockan fyra den eftermiddagen...
ringde jag Chevy: "Vi tar på smoking men säger inget till Marty."
-Din jävel. -Jag bryr mig inte.
-Ska vi sitta och prata. -Om vi bara hade stolar.
-Se där. -Oj oj, här kommer jag!
Försiktigt!
Alla ombord! Okej, kollla där.
Jösses!
-Vi borde ha repeterat det. -Ja.
Jag gillar verkligen bilden på dig på nattklubbsshowen.
Jag vet att du växte upp i Hamilton, Ontario
och älskade smörsångarna. Frank Sinatra.
Ja. Det var underligt, för du vet...
Det här var på 60-talet, och alla barn i min ålder, 12, 13, 14
gillade Beatles och Stones.
Jag hade sovrummet på vinden
och hade kassettspelare och skivspelare
så jag gick upp och lyssnade på de bästa sångarna
som Tony Bennett, och jag kunde lyssna på ett album åtta gånger i rad
för att fatta hur han tog tonerna.
I will come home
To you, San Francisco.
Du vet?
Ganska bra.
Men det häftigaste för mig var Frank Sinatra.
Han var ett mirakel.
Jag älskade honom på 40- och 50-talen
men under Swinging sixties...
Fly me to the moon
And let me swing for evermore...
Wow!
-Men det var... -Ja!
Men det...
När han närmade sig 80
det var min favorit
för han sjöng helt fel material.
I shot the sheriff
However, I did not shoot the deputy
Ding, dong, ding, dong, ding, dong...
Du träffade honom, eller hur?
Ja.
Jag var livrädd, som man ofta är för sina hjältar.
Och... Jag var på en
otrolig Hollywoodfest.
Det var den 26 september 1992.
-Det var hemma hos George Schlatter... -Å, ja.
Den stora Hollywoodproducenten.
Man gick in i det där huset
och det var som att gå in i ett Hollywood-vaxmuseum.
Alla var berömda.
Man tittade dit
och Jimmy Stewart berättade en historia om sin hund Sam.
Där pratar Katherine Hepburn med Paul Newman.
Hon säger: "Jag älskar söndagar, Paul.
Det har jag alltid gjort.
Jag vaknar tidigt.
Jag äter en stor skål flingor.
Efter det är jag indisponibel och sedan är det måndag."
Men det mest otroliga med detta var att jag tittade bortåt
och där står en 77-årig Frank Sinatra
helt själv vid baren med en drink.
Så jag tänker: "Å...
Jag måste göra det."
Så jag går fram...
"Mr Sinatra...
Jag är Martin Short.
Du har ingen aning.
Du har absolut ingen aning om hur stort fan jag är."
Han tittade på mig...
"Det har jag nog."
"Vad dricker du, grabben?"
Och jag sa: "Javars...
samma som du, Frank."
Han vände sig till bartendern: "Jack Daniel's."
Bartendern sa: "Rent eller on the rocks?"
Men jag trodde han sa: "Rent eller i en box?"
Så jag sa: "Å, jag tar den i en box."
Frank sa: "Han sa: 'Rent eller on the rocks?'"
Efter 15 sekunder hade jag redan förargat honom.
-Du fattar? -Ja.
Det otroliga med den historien
är att du var vuxen.
Ja! Det var jag.
Du hade varit med förr. Hur gammal var du?
Jag var 47.
Det bevisar att vi alltid bär med oss
en gnutta naivitet, oavsett vad vi gjort eller var vi varit.
Och jag kan bevisa det.
Marty och jag brukade åka till St Barts varje jul
med ett antal vänner.
St Barts började som en skön, liten ö
med små restaurangskjul på stranden.
Men genom åren blev den ett kändisställe
och då dök paparazzi upp.
Paparazzis mål
är att få de sämsta möjliga bilderna på dig.
Jag har bevis. Här är en bild på oss från National Enquirer.
Jösses, se på det.
Se på det.
De hade en helt okej bild som de inte publicerade.
Har du den? Sådärja.
-Får jag fråga... -Okej.
Det här är fascinerande. Du har varit...
berömd
i åtta, nio år nu? Nämen på riktigt.
Du har varit otroligt berömd
i gott och väl 40 år. Hur konstigt har det varit?
Det är helt klart en annan sorts liv.
Det händer saker som inte skulle ha hänt annars
och man minns dem.
Till slut minns man bara två, tre knasiga saker...
Det här hände faktiskt för ett par månader sedan.
Jag gick längs gatan i Santa Barbara och en ung tjej, runt 16
kom fram och sa: "Gjorde du den där filmen Supernollan?"
"Ja, det gjorde jag."
Hon sa: "Ska du göra nån mer film?"
Det är perfekt för tvetydiga komplimanger.
De tror att de ger en komplimang.
Vi förhandsvisar alltid komedifilmer för att se om folk skrattar.
På 80-talet gjorde vi det ibland.
Vi hade en förhandsvisning och efter filmen
kom en kvinna fram och sa:
"Å, jag älskar den här filmen! Min man älskade den också
och han avskyr dig."
Till och med min mamma kunde göra så.
Jag hade en filmpremiär en helg och på måndag ringde hon och sa:
"Några av mina vänner gick på bio i helgen
och de fick inte biljetter nånstans, så de såg din film."
Det är...
En Hollywoodkomplimang!
Min mamma dog när hon var 91.
Hon var lite dement mot slutet
vilket ju är rätt så jobbigt, men ibland kunde det vara ganska kul.
Jag pratade med henne och hon sa:
"Var är Glenn?" Det var min pappa.
Jag sa: "Han dog för tre år sedan."
Och hon sa...
"Aha, det förklarar en hel del."
Det är ju jättebra!
Jag älskar historien om Sinatra.
Jag träffade också några schyssta personer. Cary Grant.
-Wow! -Fred Astaire. Elvis.
Det var det största av allt.
Det var kring 1970.
Jag var en ung komiker och öppnade för Ann Margret i Las Vegas.
Jag visste att Elvis skulle se showen, för de var vänner.
Jag gjorde mitt nummer, och väntade efter showen.
Logedörren är öppen för jag vet att Elvis kommer tillbaka.
Jag står där och väntar, han går förbi, tittar och säger:
"Sir...
Du har skev humor."
Och så kom han in och vi började prata.
Jag var väldigt smickrad
eftersom Elvis har en kille vars enda jobb är
att få bort honom från samtal.
Den här killen kom fram och sa:
"Elvis, vi måste gå." Och Elvis sa: "Det är okej."
Vi pratade lite mer. Elvis samlade på skjutvapen.
Han gillade exotiska vapen med gravyr och pärlemorgrepp.
När vi inte hade mer att säga, sa han:
"Vill du se mina vapen?"
Och jag sa: "Visst."
Han hade tre pistoler på sig.
En liten, graverad derringer. Han tänker på säkerheten.
Han tog ut kulorna innan jag fick den.
Jag beundrar dem, och till slut
håller jag i tre pistoler och Elvis håller i 18 kulor.
Och jag tänker...
Var är Elvis-killen?
Jag inser att jag måste skaffa en egen kille
som får bort mig från samtal med Elvis.
Inget man brukar tänka på!
-Det är för övrigt helt sant. -Otroligt!
Jag har en fråga.
Du gör något jag inte gör, karaktärer och imitationer.
När du imiterar någon, blir de nånsin arga på dig?
Ja...
När man gör en ny karaktär vet de förhoppningsvis inte om det.
Men när man gör en ny karaktär måste man... basera den på
nån man har mött i sitt liv, till och med i barndomen.
Det gör karaktären tredimensionell.
1984-85 var jag med i Saturday Night Live.
Och...
Makeupchefen det året var en kvinna som hette Marion Siebert.
Marion var den mest defensiva person man nånsin kan träffa.
Man satt i hennes makeup-stol
Hon kedjerökte alltid.
1984 fick man göra det inomhus.
Hon la på sminket och rökte.
Och man sa: "Du, jag ser lite blek ut, va!?"
Och hon sa: "Jag vet! Jag är makeupartist. Jag vet sånt."
"Förlåt!"
En månad senare
skriver Billy Crystal, Christopher Guest och jag
en satirsketch om 60 Minutes.
Jag skulle spela försvarsadvokaten som alltid företräder skurken.
Han fick heta Nathan Thurm.
Jag visste inte hur jag skulle spela rollen.
Och Billy Crystal sa: "Gör den som Marion Siebert?"
Du imiterar ju henne hela tiden bakom ryggen ändå."
"Men hon kommer få reda på det."
"Hon får aldrig veta."
"De fattar aldrig," sa han.
"Okej, bra idé. Jag gör så."
Jag köpte till och med en cigarett av Marions märke
men satte ståltråd i den, så att
askan inte skulle falla av.
Jag kom till jobbet
och glömde att Marion såklart var där
eftersom hon är makeupchef. Så hon är där borta.
Jag är här med min cigarett.
Harry Shearer spelar Mike Wallace:
"Mr Thurm, du har medgett att din klient bröt mot lagen."
Jag säger: "Tror du inte jag vet det?
Jag är advokat. Jag vet sånt!"
Regissören säger: "Bryt! Han svettas."
Marion säger: "Jag vet det! Jag är makeupartist."
Det var galet.
Men när en karaktär blir populär på SNL
förväntas man göra den igen.
Och varje gång jag gjorde Nathan Thurm, var jag livrädd att åka dit
men det hände aldrig.
Efter det sista programmet var det en jättestor fest.
Marions assistent blev full.
Han gick in till hennes kontor och sa: "Marion!
Hur korkad är du?
Fattar du inte att du är Nathan Thurm?
Alla andra vet det!"
Hon blev förkrossad.
Hon blev så upprörd att hon kom fram och konfronterade mig.
Hon sa: "Jag trodde du var min vän."
Och jag sa: "Marion jag är din vän.
Men du vet väl att...
imitation är den främsta formen av smicker."
"Tror du inte jag vet det? Jag läser böcker. Jag vet det!"
Marty, det står en flygel där borta och du är underskattad
som sångare, vilket jag fattar.
Kan du sjunga en sång för oss?
Ja, alltså...
Jag antar att jag...
Jag antar det. Jag menar... om ni verkligen vill det.
Du hörde dem.
Ett rungande nej.
Damer och herrar, mr Martin Short.
Tack.
Tack, Steve.
Oj, hans rakvatten dröjer sig kvar. Wow!
Det är så trevligt att uppträda med en potentiell organdonator.
Jag ska hålla det kort, eftersom min Uber-chaufför väntar
och ni vet hur grinig Steve Bannon kan bli. Så...
Jag avgudar Steve Martin. Det gör jag.
Han är en av mina äldsta vänner.
Vi är som Donny och Marie utan sexuell spänning.
Vi passar ihop som Ellen DeGeneres och en väst.
Vi är ett team.
Att umgås med Steve Martin
är ganska likt Den sista färden.
Det är skoj ända till banjon kommer fram.
Tack.
När Steve spelar banjo...
blundar jag och låtsas att jag sitter i telefonkö hos Cracker Barrel.
En gång frågade jag Steve:
"Vad skulle du göra om du inte var en begåvad komisk skådespelare?"
"Förmodligen det du gör."
Men jag är så glad
att jag är här ikväll.
Det kan vara pillren som pratar, men jag tror inte det.
För mig finns inget...
större rus än att uppträda för en publik.
Inget större rus.
Den enda skillnaden mellan er
och rent morfin...
är att morfin inte dömer.
För att uppträda måste man hålla sig i form.
Jag har hoppat på Jenny Craig fler gånger än mr Craig
Men jag ska säga...
Det är mycket press på att hålla sig snygg i showbiz.
Det är huvudregeln i showbiz - håll dig snygg.
Det finns förstås många regler i showbiz.
Man tar alltid penicillin efter ett poolparty hos Leonardo DiCaprio.
När man hämtar Kevin Hart, måste man komma ihåg att skydda nacken.
Smyg dig aldrig på Gwyneth Paltrow under en fastekur.
Det är ett misstag.
Klappa inte Steve Harveys mustasch innan den fått lukta på din hand.
Jag menar...
Starta aldrig en konversation med Matthew McConaughey
utan en flyktplan.
Be aldrig Bill Cosby:
"Fixa en drink till min fru?" Gör det inte!
Gör det inte, Jeff.
Det är intressant.
I taxin på väg hit...
För Peace Center skickade ingen bil.
Jag funderade på ursprunget till viljan att...
För Guds skull!
Hur händer nåt sånt?
Säg hej till Jeff Babko.
Den fantastiska Jeff Babko!
Han spelar keyboard i Jimmy Kimmel Live! varje kväll.
-Tack. -Vi älskar dig.
Han är en av mina äldsta vänner.
Han var med när alla mina tre barn avlades.
Jag vet det eftersom jag var bortrest.
Jeff, tack för att du är hä ikväll.
Härligt att vara här.
Tidigare idag funderade jag på min musikaliska utbildning
och vi har pratat om det förut
men jag lärde mig massor om timing och
samklang och melodi i musik, och det påminde mig
om den viktiga symbios som...
Oj, förlåt.
Förlåt.
Du måste sluta prata nu, för...
det var en riktigt tråkig historia.
Folk tror att Marilyn Monroe dog av piller.
Du hälsade på. Det var det som hände.
Jag har dockben, eller hur? Titta.
Inga synliga muskler. Det är en av de...
De här strumporna var ingen bra idé.
De funkade i lådan, ska jag säga.
De är för mycket Trollkarlen från Oz för sitt eget bästa.
Kan ni inte se huset som landar på häxan och det här händer?
-Hur sitter man på en flygel? Det är... -Inte så.
Det här är inte bra.
Det här är lite blygt.
Lite varligt här. Vi lämnar det så.
-Ner. -Va?
-Ner. -Kom igen!
Hur som helst...
På väg hit i hästvagnen... Jag älskar att skämma bort mig själv.
...sa föraren: "Vad heter filmen du gjorde som jag avskydde?
"Han känner till mitt arbete."
Så insåg jag.
Här är en man som avskyr mig för mitt jobb men inte känner mig nog
för att avsky mig för mig.
Så därför ska jag berätta lite om mitt liv ikväll.
Lite om min resa.
Som ni kanske vet, är jag kanadensare.
Är det allt?
Är vi i krig?
Vi är utlänningarna ni inte utvisar.
Jag fyllde just 67.
Inget fixat.
Jag vet, ni tänker: "Lägg av!"
För skönhetsoperationer funkar inte på en man.
Man blir så här.
Hej.
Jag har gått ner i vikt.
Underbar historia!
Ingen säger: "Vem är den där 38-åriga snubben?"
De säger: "Vem är 67-åringen som blivit brännskadad?"
Underbar historia!
Min största kärlek är teatern.
Sedan kommer filmer, tv och min familj.
Jag har tre barn.
En av varje.
Jag växte upp i ett kärleksfullt hem.
Vår kusin bodde med oss och hon ställde upp...
Hon sa: "Det är bättre att ha älskat en kort
än att aldrig ha älskat en lång."
Vi kallade henne Smarta Lena.
Mer än något annat i världen...
avgudade jag mina föräldrar.
Särskilt min mamma.
Frid över hennes minne.
Hon är inte död ännu.
Men det ser inte bra ut, det kan jag säga.
Pappa var lite mer komplicerad.
Han var irländare. Så det var mycket...
Jag brukade säga: "Varför låter du så? Drick upp din gin."
Jag vet inte om nån haft en förälder som huttade...
men min pappa...
Vad stirrar du på?
Min pappa...
Väldigt framgångsrik.
Vice VD för Canadian Steel.
Men han gillade att smutta.
Så fort han kom hem från jobbet
tog han en gin och ginger ale, utan is.
Som irländarna gör.
Han smuttade och smuttade ända till sängdags
och på helgerna drack han hela tiden.
Han började inte så tidigt - sju på morgonen.
Vid 15-tiden på lördagarna
tittade man på honom. Han sluddrade inte
men man insåg att hans hår var onyktert.
Ni vet?
Han lärde alltid ut golfens hemlighet.
Du vet, Marty...
Jag snackade med en judisk snubbe på klubben.
Goldberg, Silver eller Bronstein.
Jag minns inte. Det var nån ädelmetall i namnet.
Han sa: "Charlie, jag är hälften irländare och hälften jude."
Jag sa: "Vet du, Stan...
Jag kommer från Crossmaglen i County Armagh.
I Armagh
har vi ett ord för nån som är halvt irländare och halvt jude.
Vi kallar dem jude.
I alla fall, Marty, hörde du om den blinda horan?
Man fick ge det till henne.
Sedan började bråken.
Jag var yngst av fem, så jag kunde smyga iväg till mitt vindsrum
där allt var härligt, jag lyssnade på Frank och Tony,
Till slut var jag tvungen att gå ut.
Mest för att jag var 23
och mina föräldrar hade sålt huset.
Men vart skulle jag gå?
Det var... 1972.
Vid den tiden var off-off-Broadway besatt av två saker.
Religiösa musikaler och helnaket.
Jag provspelade för Jesus Christ Superstar.
Fick inte rollen.
Sedan provspelade jag för Hair.
Och fick det inte.
Sedan provspelade jag för en helnaken...
rockmusikal av den näst bästa historien nånsin.
Jesus styvbrorsa.
Och något hemskt hände.
Jag fick rollen.
Min fader Josef
Innan han mötte jungfru Maria
Han älskade min moder en kväll som skulle bli jul
Men mörkret döljer
Det som i dagsljus ser läskigt ut
Mor var spetälsk
Och det är ingen vacker syn
Så han lämnade henne
Men hon hade kärlek i sig ännu
Så på sitt friska ben
Kröp hon till Galileen
Det fanns inga visa män
Med guld och myrra vid hennes sida
När nio månader senare
Jag kom ut
För jag är Jesus styvbrorsa
Jag är kanske en oäkting men damerna verkar gilla det
Styvbrorsa till Jesus
Pappsen bor kanske inte i himlen
Men jag är styvbrorsa till Jesus
Jag sjunger så högt att micken inte behövs
Jag är guds gåva till damerna för en natts kärlek
-Stybrorsa till Jesus -En natts kärlek
Styvbrorsa till Jesus
Vad är grejen med att återuppliva de döda?
Hallå, damer.
Jag vet vad ni tänker.
Kom ihåg att det är teater.
Föremål kan verka mindre än de egentligen är.
Tyck inte synd om mig.
Min absoluta botten är fortfarande er dröm.
Slå det, din jävel.
Martin Short, damer och herrar.
Folk på crack frågar Marty:
"Kan du sakta ner lite?"
Det här är en banjo och...
Tack.
Det finns en stor skillnad mellan banjo och gitarr.
Banjon har en rund kropp, med ett skinn sträckt över toppen
vilket riktar ljudet utåt.
Gitarren gör att du får ligga.
Man måste stämma jämt.
Det är svårt
att stämma ett stränginstrument här
med luftkonditionering och alla lampor.
Det är en... ni vet, en fysikgrej.
Jag skulle kunna lära er, men det är...
Det är avancerat.
Jag ska försöka. Det som händer är...
att fotonerna...
kommer ner och träffar protonerna
vilket agiterar myoner...
och gluoner
så att idioten kan spela.
Jag fick frågan en gång:
hur fyller du på din kreativitet?"
"Steve, när du har idétorka
Och jag sa: "Kan du bara slutföra prostataundersökningen?"
Men jag skriver sånger, och ibland får jag frågan:
"Steve, varifrån får du sångidéerna?"
Jag har märkt att de bästa idéerna kommer ur tystnad.
Soluppgångens tystnad.
En sovande bebis tystnad.
Tystnaden i en kvinnas ansikte när man älskar med henne.
Unga, påhittiga banjospelare säger till mig:
"Steve, hur kan jag också få ut min musik till folk?"
Jag säger alltid samma sak. Två saker. "Ett, var kreativ.
Låt ingen säga hur du ska skriva din musik.
Och två, var redan berömd."
Jag växte upp på 60-talet i protestsångernas tid
med Joan Baez, Pete Seeger och Bob Dylan.
Jag älskade den musiken, men har aldrig skrivit en protestsång
förrän för tre och ett halvt år sedan. Den kom till mig
och jag tänkte: "Det måste komma från hjärtat."
Den heter Låt oss behålla minimilönen som den är.
Jag har inget. Okej.
Här är...
Här är ett medley av några sånger jag skrivit genom åren.
Tack.
Tack så mycket.
Damer och herrar, The Steep Canyon Rangers.
Jag har spelat banjo i mer än 50 år.
Men...
Jag är nybörjare på att spela på scen, med ett band.
Det kräver övning.
Jag ska vara ärlig. Vissa kvällar går jag av
och tänker: "Wow, jag spelade bra!"
Ibland: "Jag önskar jag hade spelat bättre."
Så jag skulle kolla in ett liveframträdande
och gick för att se Eric Clapton live.
Jag tänkte...
"Han är inte så kul."
Nu vill jag passa på att uppmärksamma bandet.
Tror jag. Jag vet inte.
Marty och jag älskar det här bandet.
The Rangers har en fin turnébuss, den är riktigt trevlig.
Efter varje show går vi dit.
Instrumenten kommer fram, och kanske lite vin.
Vi pratar om showen, och det är fint.
Det är skitkul, såklart.
Ibland är det tårar. Jag sa till Marty:
"Vi kommer inte göra detta jämt.
Vi måste ta en bild på Rangers i bussen, till minneslådan."
Vi fick en jättebra bild.
Det är skönt att ha en egen stund.
Då kan jag prata om en favoritsak
utan att min jobbfru stör.
Det är banjons delar. Folk frågar alltid:
"Vet du vad banjons delar heter? Och jag...
Jag är besviken över att ni skrattade åt det.
Några vet kanske att jag började
som magiker och jonglör, men ni vet kanske inte
att jag också var buktalare.
Jag ska visa lite av det ikväll.
Hej!
Min lilla träskalle-kompis Jiminy Glick.
-Hej! -Wow!
Härligt att vara här, Steve.
Jag älskar Greenville!
Vilken härlig stad. Så sexig publiken är.
Jiminy!
Kolla in henne.
Jag älskar damerna, Steve.
Hon har urringad klänning.
Om mina fingrar var saxar
skulle jag klippa av banden och släppa lös gisslan.
Men Jiminy!
Vilken stilig man du är. Se på dig!
Dina tänder är så vita.
Ditt leende är som de flesta äktenskap...
bara fasader.
Du umgås ju med stora kändisar.
Jag är ledig idag.
-Du är en stor stilkritiker. -Tack.
Jag tänkte att vi ska titta på nyhetsbilder
så får du säga om personerna har stil eller inte.
Å, det låter fantastiskt och roligt.
-Vi tar en titt. -Första bilden.
Å, Kim Kar... Hon är en förtjusande flicka, men...
hon är inte smart.
-Det är inte snällt! -Kom igen.
Hon tror att "soy milk" är spanska för "jag är mjölk."
Jag var förstås på hennes bröllop.
O, ja. Klänningen var otrolig. Kim bar vitt, för du vet...
hon kan vara ironisk.
Låt oss se Kim utan allt smink.
Sådärja.
Men vet du? Hon har stil, det kan inte förnekas.
Ja. Vem är nästa?
Bernie Sanders.
Bernie Sanders, alla kände "the bern."
Men sanningen är att han var chanslös att bli president.
-Varför? -För gammal.
Å, Steve, han är 76.
I hans ålder, enda gången han inte behöver kissa
är när han kissar.
Och hur hade han tid att kandidera
och sedan sitta på balkongen och häckla Mupparna?
-Men han har stil, ja. -Okej. Nästa?
Drottningen.
-Henne vill jag bestiga! -Jiminy!
-Du vet att hon är 92 nu, Steve? -Mhmm?
Prins Charles gav henne ett graverat armband i present.
Vad stod det?
"Återuppliva inte."
-Nästa! -Vem är nästa?
Jared och Ivanka. Det här är intressant.
Ivanka konverterade till judendom när hon gifte sig.
Har inte judarna lidit tillräckligt?
Han gillar överraskningssex på morgonen.
-Men Jared är intressant. -Hur?
Han kommer älska fängelset.
Nästa?
Hillary Clinton. Den enda kvinna
som kan gå ed på att hon aldrig haft sex med Bill Clinton.
Nästa!
Ted Cruz
Jag trodde jag hade en pinne i röven.
Nästa?
Vår vän David Letterman.
Jag älskar David Letterman, men fattar inte detta.
Dave ser ut så där
men det är du som spelar banjo.
Undrar hur länge han väntade innan han åt de andra överlevande?
-Nästa!
Herregud, någon torkade Ann Coulter.
Det är Kellyanne Conway
Jag trodde att mina ostpinnar blivit levande.
Nästa!
Kim Jong-un.
Han ser ut som en vakt på en flatbar.
Någon kompenserar minsann för sin kortdistansmissil.
Som att nån satte peruk på en kalkonrumpa.
-Han har ingen stil. -Ingen stil?
-Ingen stil. -Nästa?
Å! Jag visste inte att David Spade byter kön.
Nästa!
Å!
Anderson Cooper ser hemsk ut.
Det är Mike Pence.
Oj! Han är så vit
att du ser ut som en medlem i Wu-Tang Clan.
Han har inte sex, han är rädd att det leder till dans.
Det där är hans orgasm-min.
Det är seriöst.
Vem är nästa? Å!
Sarah Huckabee Sanders.
Jag gillade henne som mrs Doubtfire.
Hon ser ut som "före"-personen i en Imodiumreklam.
Gör om det. Kom igen. Jösses!
Hon ser ut som...
Du får mig att skratta.
-Ta upp mig! -Kom igen!
Jösses!
-Hon ser ut som... -Jag vet inte!
-Här. Låt mig göra det. -Nej, gör det inte.
Redo? Hon ser ut som "före"-personen
i en Imodiumreklam.
-Vi borde inte ha gjort om det. -Jag vet.
Men du tjatade.
Varför heter hon inte Berta? Obegripligt.
-Nästa! -Vem är nästa?
Det ser ut som att Keebler-alven har ätit upp lagret.
Det är Newt Gingrich.
Jag förväxlade honom med Susan Boyle.
Det vore illa att säga
att den snubben har stil.
Vem är nästa?
Vilken strålande idé av president Donald J Trump.
Vladimir Putin rider vid gränsen och letar mexikaner.
Okej, Jag klarar inte mer.
Jag vill säga så mycket!
Det är det jag är rädd för. Du får stå själv.
Ett stort misstag!
Jag går. Börjar kanske springa.
Oj, oj.
Damer och herrar, vi har kommit till slutet av showen.
Oroa er inte. Den är långtifrån över.
Biljetten låter er lasta in ljudutrustning i lastbilen efteråt.
Vi tar in Marty igen. Här är han.
Tack!
Marty...
Jag skulle inte vara här ikväll om det inte var för dig.
Tack för att du körde.
Får jag säga att den här publiken
är den bästa vi nånsin haft.
-Jag tror det. -Ni är så generösa.
Vi älskar er som familj. Mer än familj!
-Låt oss skåla för dem. -En skål för dem.
Det här är favoritdelen av showen.
-Skåla för dem, Steve. -För er, underbara publik
här i South Carolina. Vi har haft så roligt.
Tack så mycket.
Spumante med två sacketter. Som jag vill ha det.
Jag vill tacka min fantastiska kapellmästare.
Den begåvade, älskvärda
och något begränsade Jeff Babko.
Tack, Jeffrey!
Låt oss ta in de otroliga Steep Canyon Rangers igen.
Ja!
Marty, det är slutet på vår tid här i South Carolina
och jag kände mig sentimental när jag vaknade i morse.
Du vet att jag gillar att skriva sånger och blir inspirerad ibland.
Jag skrev en liten låt som... firar vår vänskap.
-Jaså? -Ja. Jag skrev en text
och tänkte att vi kan göra den ikväll. Din text är svart
min är blå, jag lär dig melodin.
Oroa dig inte. Alla dina melodier låter likadant.
Du skrev det idag?
Ja, och jag måste säga att det...
blev lite stämningsfullt.
Min fru tycker att jag och Marty är för nära, men vi löste det
genom att köpa en sån där justerbar säng.
Det funkar.
Å, tack.
Vad ska den där höra?
Jag visste att du var begåvad, men...
Du sa: "Slå det, din jävel."
Okej.
-Så du skrev det idag? -Ja.
-Jag är rörd. -Lyssna en gång.
Okej.
Genom åren har du fått mig att flina
Min roliga och kreativa broder
Du har lurat mig och fått mig att skratta
Du är en stor komiker
Du har så rätt
Å, min vän, du har så rätt
På vita duken är du stjärnan
som Chaplin eller Nicholson
Jag letar ord att klä dig i
Jag nöjer mig med att säga "geni"
Låt oss räkna alla utmärkelser du har fått
En, två, tre, fyra, fem, sex
Inte nåt
Å, min vän, du är en sån röv
Och jag menar det som röv
R-Ö-V stavat med ett Ö
Du är en röv med ett hål
Jag bryr mig inte hördudu
Säg vad du vill, jag är bättre än du
Vår vänskap har så länge levt
Det har varat 30 år, jag och du.
Vi är polare till slutet
Vem trodde att slutet skulle vara
Just nu?
-Min vän Steve Martin! -Min vän Martin Short!
-Ta-da! -Tack.
Tack så mycket
Tack!
Den här sidan är bäst.
Tack ska ni ha.
Härligt. Tack.
Den här sidan är bäst!
Tack.
God natt.
Tack så mycket.
Ta-da!
-Ta-da! -Tack. God natt, hörni.
God natt.
Tack så mycket.
Nu...
Sitt ner, snälla.
Vi trodde att vi var färdiga.
Men vi gick av, och det var en advokat från Netflix där
som sa att vi är tvungna att göra fem minuter till.
Enligt kontraktet.
Så det här är väl vårt extranummer.
Jag vet att biljettpriserna är olika
och det verkar orättvist att de som betalar mindre
ska ha samma upplevelse...
som de som betalat mer. Så om du betalat mindre...
Håll för ett öga eller ett öra. Kom igen.
Fem minuter till att fylla
Fem minuter till att förgylla
Vi hade riktigt skoj
Och sedan blev det stoj
Men advokaten sa en timme 51
Publiken vill nu gå bort
Nog med en nolla och en kort
Allt vi nu har sett gör mig väldigt, väldigt trött
Men jag är glad att jag gick hit
-Innan de dött -Dansa, Steve!
Vi har verkligen haft roligt
Killarnas jobb var otroligt
Nåväl...
Hoppa in, vi far
Direkt till närmsta bar
Och pratar om den roliga repliken
Va?
Dansa!
Kör hårt, Stevie!
En minut till att fylla
En minut till att förgylla
Vi hade riktigt skoj
Och sedan blev det stoj
Och Peace Center
Du är den bästa teatern
i hela...
Det var fem minuter.
Okej, god natt.
Tack, Steve.
Tack.
Tack, hörni.
Tack. God natt. Ni är otroliga!
Steve.
-God natt. -God natt. Hejdå.
Undertexter: Lisbeth Pekkari