‪Când ești copil,
‪o zi poate dura o veșnicie.
‪Ca adolescent, ‪poți trăi ce pare o viață întreagă
‪într-o singură vară.
‪La 20 de ani viața pare nesfârșită.
‪Apoi, brusc, nu-ți vine să crezi ‪că ai ajuns la 40 de ani.
‪De atunci, totul accelerează.
‪Timpul pare distorsionat ‪și la scară mai mică.
‪Poate că știți fraze precum:
‪„Timpul zboară când te distrezi ‪și stă când te plictisești.”
‪Studiile spun că marijuana ‪dă senzația că timpul se dilată,
‪iar alcoolul și cocaina, că se contractă.
‪Și muzica poate face asta.
‪Muzica de așteptare transformă ‪secundele într-o tortură.
‪Mulțumim pentru așteptare.
‪Dar liniștea…
‪e mai neplăcută.
‪Eu eram foarte interesată ‪de ce se întâmplă așa.
‪E o întrebare excelentă.
‪Timpul pare că trece constant, inexorabil,
‪dar în același timp, nu pare la fel.
‪Pare că fiecare zi trece foarte repede.
‪Din weekend în weekend, ‪iar la mijloc e munca.
‪Zilele mele trec
‪tot mai repede. Nu înțeleg de ce.
‪De ce percepem timpul în felul ăsta?
‪Cum putem prelua puțin controlul?
‪Pentru a studia timpul, ‪trebuie să ieșim din obișnuit.
‪Când o facem, ‪se deschide o nouă dimensiune.
‪Timpul și spațiul.
‪Să presupunem că am putea încetini timpul.
‪Sau că l-am putea accelera.
‪Întrebarea „ce e timpul?”
‪nu are un singur răspuns.
‪TIMPUL
‪În 1962
‪un tânăr geolog ‪a mers într-o expediție în Alpii francezi.
‪S-a dus cu o echipă, ‪dar Michel Siffre, de 23 de ani,
‪va înfrunta singur provocarea.
‪Michel voia să vadă cum ar fi
‪să trăiești departe de oameni,
‪de ceasuri, ‪chiar și de răsăritul și apusul soarelui,
‪locuind două luni într-o peșteră.
‪A fost unul dintre primele studii
‪ale ritmului circadian al omului
‪în absența indiciilor externe ‪despre momentul zilei.
‪Așa cum a descris într-un interviu,
‪era o existență în afara timpului.
‪Eram în afara timpului, fără referințe.
‪Fără televiziune și radio. Nimic.
‪Nici ceas.
‪Trăiești urmându-ți mintea.
‪Când Michel se trezea, mânca sau dormea,
‪își suna colegii ‪din tabăra de la intrarea în peșteră.
‪Uneori, stătea treaz ‪doar șase ore și se culca la loc.
‪Sau stătea treaz 27 de ore la rând.
‪Dar, în medie, avea un ritm circadian
‪de aproximativ 24 de ore.
‪Era o revelație.
‪În lipsa oricăror indicii ‪referitoare la oră,
‪corpul încă măsura timpul.
‪Cele mai vechi ceasuri ale noastre
‪sunt în corp.
‪Se numesc ceasuri circadiene.
‪„Circa” înseamnă aproximativ, ‪iar „dian” înseamnă zi,
‪fiindcă măsoară timpul ‪la interval de 24 de ore.
‪E interesant,
‪majoritatea celulelor ‪din corpul nostru au ceas circadian.
‪Produc proteine ‪în mod special pentru a afla ora.
‪Ajung la o anumită limită…
‪Proteina își poate opri sintetizarea.
‪…apoi proteinele sunt distruse‪,
‪iar celula se activează din nou.
‪Acest ciclu are 24 de ore.
‪Corpurile noastre ‪conțin miliarde de asemenea bucle.
‪Dar există și un ceas central ‪în creierul omului, în hipotalamus,
‪într-o zonă numită ‪nucleul suprachiasmatic.
‪Acesta e responsabil în multe moduri
‪cu sincronizarea ‪celorlalte ceasuri din corp.
‪Fiecare mamifer studiat
‪are un ceas intern de 24 de ore.
‪Fiecare pasăre,
‪reptilă‪,
‪pește
‪sau insectă.
‪Nici măcar nu e nevoie să aibă creier.
‪Plantele au ceas circadian, ‪chiar și bacteriile unicelulare.
‪Conform unei teorii,
‪acum miliarde de ani, ‪când a apărut prima formă de viață,
‪celulele care se divizau ziua ‪erau afectate de razele ultraviolete‪.
‪Celulele care au învățat ‪să facă diviziunea noaptea
‪au supraviețuit.
‪Cu alte cuvinte,
‪măsurarea timpului ‪e posibil să fi fost fundamentală
‪în evoluția vieții pe Pământ.
‪Însă ceasurile circadiene ‪sunt destul de primitive.
‪Mențin funcționarea ciclică ‪a funcțiilor corporale,
‪ne spun când să mâncăm, ‪să dormim și să ne trezim.
‪Și alte lucruri.
‪Se resetează zilnic.
‪Capacitatea de a urmări trecerea timpului,
‪zi de zi, lună de lună.
‪an de an,
‪e cu totul altceva.
‪Pe 14 septembrie ‪echipa lui Michel Siffre l-a chemat
‪ca să-l anunțe că se terminaseră ‪cele două luni în peșteră.
‪Siffre a crezut că e o glumă.
‪După calculul lui, era doar 20 august.
‪Corpul lui menținuse ritmul zilnic ‪fără probleme,
‪dar mintea lui pierduse o lună întreagă.
‪Avansăm 60 de ani.
‪La mulți ani, 2020!
‪Lumea întreagă a experimentat
‪un fel de experiment de izolare.
‪La începerea carantinei în Marea Britanie, ‪aveam un copil de șase luni,
‪unul de șase și unul de opt ani.
‪Părerea mea despre timp
‪era că e ridicol ‪că sunt 24 de ore într-o zi.
‪Timpul trecea foarte lent pentru mine.
‪M-am întrebat ‪dacă nu e un fenomen mai răspândit.
‪Așa că a făcut un studiu ‪cu aproape 700 de britanici.
‪Majoritatea au perceput distorsionat ‪trecerea timpului.
‪Un procent de 81%.
‪Interesant este ‪că‪ ‪erau împărțiți în mod egal.
‪Aproximativ jumătate, ca Ruth, ‪a perceput o încetinire,
‪cealaltă jumătate a perceput o accelerare.
‪În general, ‪stările de tristețe, plictiseală
‪și depresie sunt asociate
‪cu o încetinire ‪a trecerii timpului în carantină.
‪Aceleași studii ‪au dat rezultate similare în alte țări.
‪În Franța, Italia și Argentina, ‪iar în prezent se fac studii în Irak.
‪Pe plan global se pare că există
‪o distorsionare profundă a percepției ‪trecerii timpului în carantină.
‪Știm că pandemia se va termina, ‪dar termenul e așa de îndepărtat
‪încât trebuie să considerăm ‪că așa vom trăi de acum,
‪asta e realitatea noastră.
‪Scott Kelly era mai pregătit ‪decât alții pentru experiență‪.
‪El a fost lansat în spațiu în 2015
‪și a rămas acolo un an, cea mai lungă ‪misiune cu astronauți din istoria NASA,
‪și s-a întors pe Pământ ca erou național.
‪Pentru că un an petrecut ‪într-o cutie de aluminiu
‪la 400 km deasupra Pământului
‪e un timp îndelungat.
‪Am încercat în mod conștient ‪să nu număr zilele în spațiu,
‪pentru că știam că ar deveni iritant ‪pe parcursul unui an întreg.
‪Puțin înainte de finalul misiunii,
‪cosmonautul rus Mihail Cornienco i-a spus:
‪„Scott, știi ce zi e azi?”
‪Mai aveam de petrecut zece zile în spațiu.
‪După aia, ‪m-a întrebat zilnic câte zile mai sunt.
‪El a numărat de la zece la zero.
‪M-a cam enervat, ‪pentru că nu așa-mi făcusem planul.
‪Nu trebuie să fii astronaut
‪sau să treci printr-o pandemie‪,
‪ca să înțelegi că stresul
‪poate dilata timpul.
‪Știm că emoțiile pot distorsiona ‪percepția trecerii timpului.
‪Nu ne afectează ceasul circadian,
‪dar se pare că mai avem un ceas în creier,
‪ceva ca un cronometru ‪care monitorizează trecerea timpului.
‪În acest caz, ‪cronometrul nu e ca o mașină.
‪E mai degrabă ca un om.
‪Dacă e plictisit sau singuratic, ‪contorizează obsesiv fiecare bătaie.
‪Când e puternic stresat, ‪poate contoriza bătăile de două ori.
‪Dimpotrivă, când suntem ‪ocupați, relaxați și socializăm,
‪mintea noastră e ocupată ‪și le contorizează pe sărite,
‪iar timpul pare să zboare.
‪Îmi place această idee, ‪pentru că arată cumva
‪că avem un fel de ceas în creier.
‪Problema acestui concept
‪este că avem dificultăți în a-l localiza.
‪Am încercat să-l găsim
‪scanând oamenii cu aparate RMN ‪și cerându-le să măsoare timpul.
‪Nu există ‪o anumită zonă cu activitate constantă.
‪Percepția timpului
‪pare integrată în tot creierul.
‪Vorbim despre percepția timpului ‪la oameni,
‪dar nu avem un organ ‪care să măsoare timpul.
‪Nu-l putem vedea sau auzi,
‪mirosi sau atinge.
‪Nu avem un mod direct ‪de măsurare a timpului.
‪În multe moduri, percepția timpului ‪e o creație a minții umane.
‪Am presupus secole întregi
‪că timpul trebuie să existe,
‪bătând constant, ‪cum făcea în mintea noastră.
‪E greu de imaginat o alternativă.
‪Mulți savanți cred acum
‪că noi experimentăm o mică parte ‪a ceea ce este cu adevărat timpul.
‪Și că realitatea timpului
‪e ceva mult mai grandios.
‪Ceva similar cu…
‪spațiul.
‪Deja considerăm ‪că timpul e un concept similar cu spațiul,
‪deși asta depinde de cultură ‪sau, mai degrabă, de cum scriem.
‪În occident, credem că timpul trece ‪de la stânga la dreapta, precum scrisul.
‪În Israel, trecutul e în dreapta, ‪iar viitorul e în stânga,
‪pentru că așa se scrie în ebraică.
‪În mandarină se scrie vertical,
‪de aceea trecutul e sus, ‪iar viitorul e jos.
‪Dar peste tot ‪se consideră că timpul are o direcție,
‪precum coordonatele pe o hartă.
‪E ca o grilă, da? O grilă pe un plan.
‪Avem o grilă pe acest plan, ‪apoi alta pe acest plan
‪și o grilă în sus. ‪Apoi atașăm timpul la coordonate.
‪Ești aici pe acest plan în acest moment,
‪și acolo pe acel plan, la acel timp.
‪Dacă spațiul are trei dimensiuni,
‪putem considera timpul ‪o a patra dimensiune.
‪Așa ceva e greu de imaginat. ‪Timpul e ciudat.
‪Ansamblul acestor patru dimensiuni ‪este ansamblul spațiu-timp.
‪În care spațiul și timpul
‪se întrepătrund
‪într-un concept unic, deformabil.
‪Acest concept are curburi peste tot.
‪Materia și energia pot curba spațiul.
‪Și mai dramatic, pot dilata timpul.
‪Pe Pământ timpul se scurge ‪mai lent decât în spațiu.
‪Timpul pe Soare
‪se scurge și mai lent.
‪Timpul curge mai lent
‪și la viteze foarte mari.
‪Aceste fenomene au loc ‪la o scară prea mare pentru ca un om
‪să le poată observa.
‪În 1970
‪am inventat ceasurile atomice
‪care puteau înregistra acest fenomen.
‪Le-am pus în avioane ‪care zburau în jurul lumii.
‪Și, evident,
‪aceste ceasuri ‪au măsurat o dilatare a timpului.
‪Dacă timpul curge mai lent la viteze mari,
‪înseamnă că un om ar îmbătrâni mai greu.
‪De exemplu, dacă ești astronaut
‪care stă pe orbită în jurul Pământului,
‪iar fratele tău geamăn, tot astronaut,
‪rămâne la sol.
‪Acum sunt cu trei milisecunde mai tânăr
‪decât el.
‪Eram cam cu șase minute ‪mai tânăr decât el,
‪dar acum sunt mai tânăr ‪cu șase minute și trei milisecunde,
‪așa că am avantajul ăsta.
‪Dar dacă timpul e o dimensiune, ‪ca spațiul,
‪apare o întrebare esențială.
‪E clar că ne putem mișca ‪în stânga și în dreapta în spațiu.
‪De ce nu ne putem mișca în timp
‪în trecut sau în viitor?
‪E o întrebare complicată și interesantă.
‪Conform cunoștințelor actuale, ‪e imposibil să te întorci în timp.
‪Dacă spațiul ce ne înconjoară,
‪în față și în spate,
‪e real precum locul în care ne aflăm,
‪atunci trecutul și viitorul
‪trebuie să fie ‪la fel de reale ca prezentul.
‪Ca și cum sunt deja cunoscute.
‪Lucrurile din trecut.
‪- Timpul zboară când te distrezi. ‪-‪ Lucrurile din viitor.
‪Anul Nou e sărbătoarea preferată.
‪Nu spun că se întâmplă toate acum,
‪pentru că doar prezentul e acum.
‪Nu prea știm cum să descriem.
‪Dar am putea spune,
‪cum orice se întâmplă ‪acum se întâmplă undeva,
‪tot ce e în trecut și viitor ‪se poate întâmpla
‪într-un moment de timp.
‪Un tânăr excentric,
‪Albert Einstein,
‪a prezentat aceste teorii în anul 1905.
‪După 50 de ani,
‪când colaboratorul ‪și prietenul lui de-o viață,
‪Michele Besso, a murit,
‪Einstein a scris o scrisoare ‪familiei acestuia.
‪„Acum a plecat din această lume stranie
‪cu puțin înaintea mea.
‪Asta nu înseamnă nimic.
‪Oamenii ca noi, care cred în fizică,
‪știu că distincția ‪dintre trecut, prezent și viitor
‪e doar o iluzie ‪încăpățânat de persistentă.”
‪Conceptul acesta de timp
‪este greu de acceptat din anumite motive.
‪Prima, existența liberului arbitru.
‪Dacă viitorul e deja scris,
‪înseamnă că orice am face
‪nu depinde de noi.
‪Înregistrarea știa deja că se va întâmpla.
‪Acest lucru e demoralizant.
‪Deși putem pune ceasuri în avioane
‪și dovedi dilatarea timpului,
‪nu putem trimite ‪acele avioane în trecut sau viitor,
‪deci nu putem dovedi clar
‪că trecutul sau viitorul există.
‪De fapt, abia ne putem imagina ‪ce înseamnă asta.
‪Multe clipuri și documentare ‪au încercat să ne facă să înțelegem
‪prin intermediul unor metafore,
‪cum ar fi un disc DVD
‪sau unul de vinil sau…
‪O franzelă.
‪E inutil să încercăm să ne închipuim asta.
‪Am evoluat din acele organisme unicelulare
‪care deosebesc ziua de noapte.
‪De-a lungul evoluției, ‪am învățat să măsurăm timpul
‪pentru că ne-a ajutat să supraviețuim,
‪iar asta va fi singura noastră ‪imagine asupra timpului.
‪Nu e doar o imagine,
‪pentru că suntem conștienți de trecut.
‪Adică altă percepție a timpului.
‪În multe moduri, ‪principala funcție a creierului
‪e să folosească trecutul
‪pentru a prezice viitorul.
‪Avantajul evoluționist al acestui fapt
‪este, evident, foarte profund.
‪Analizarea trecutului ‪pentru a ne imagina viitorul.
‪Așa am înțeles că stelele ‪de pe cer se deplasează predictibil.
‪Am creat ceasuri și calendare ‪pentru monitorizare.
‪Asta ne-a permis să ne organizăm,
‪să ne coordonăm
‪și să construim civilizații.
‪Abilitatea de a călători mental în timp ‪îl face ‪sapien‪s pe homo sapiens.
‪Faptul că timpul ‪poate fi ușor distorsionat
‪e în multe feluri un dar,
‪pentru că avem puterea ‪să-l încetinim sau să-l accelerăm,
‪în funcție de cum alegem să îl petrecem.
‪Căutăm în memorie
‪și cu cât strângem mai multe ‪amintiri într-o perioadă de timp,
‪cu atât mai mult credem ‪că a durat acea perioadă de timp.
‪Michel Siffre a simțit ‪că a petrecut doar o lună în peșteră‪,
‪pentru că avea ‪mai puține amintiri memorabile.
‪A zis într-un interviu:
‪„Când ești înconjurat de noapte, ‪memoria nu mai înregistrează timpul.
‪Uiți.”
‪Pe măsură ce îmbătrânim ‪și suntem mai ocupați, intervine rutina
‪și iar uităm.
‪Doar e-mailurile ‪ne-ar ține ocupați pentru totdeauna.
‪Acea segmentare rapidă
‪ne poate face să credem ‪că timpul s-a comprimat.
‪Pentru mulți oameni,
‪copilăria pare că a durat cel mai mult.
‪Când suntem copii, ‪învățăm multe abilități noi.
‪Învățăm să socializăm, să ne jucăm
‪și acumulăm multe cunoștințe de la școală.
‪Cred că percepția dilatării ‪sau comprimării timpului
‪are legătură cu ce observăm.
‪Copiii observă cam totul. ‪Trăiesc în prezent.
‪Acest proces ‪în care fiecare moment contează
‪ne dă impresia ‪că timpul se dilată și încetinește.
‪Studiile arată ‪că simpla prezență în natură
‪pare că încetinește trecerea timpului.
‪Pe de altă parte, ‪socializarea pare că o accelerează.
‪Am vrut să înțeleg în studiul meu
‪cum s-a schimbat Marea Britanie ‪ca urmare a Covid-19.
‪N-am putut socializa ‪cu prietenii și familia
‪sau întâlni oameni în parc.
‪De aceea, ‪poate cea mai interesantă variabilă
‪a fost satisfacția ‪adusă de interacțiunea socială,
‪pentru că nu contează ‪cu câți oameni locuiești.
‪Ce contează ‪este cât de satisfăcuți social suntem.
‪Și toate sărbătorile ratate ‪din cauza pandemiei.
‪Cele cu care marcăm trecerea anilor
‪pot fac‪e‪ timpul să zboare,
‪dar ne și forțează ‪să observăm trecerea acestuia
‪și creează referințe ‪în amintirile noastre.
‪Și devin un mod excelent ‪de a trăi o viață lungă în retrospectivă.
‪Aniversările sunt grozave în spațiu, ‪dar Anul Nou e sărbătoarea mea preferată.
‪pentru că e sărbătorit ‪de oamenii din toate culturile.
‪În aceeași zi din fiecare an,
‪întreaga lume se unește
‪sărbătorind încă o revoluție ‪în jurul soarelui.
‪Măsurarea marșului constant al timpului
‪pe măsură ce viitorul devine prezent
‪și după ce momentul efemer al prezentului…
‪dispare în trecut.
‪Acel tânăr geolog, Michel Siffre,
‪ajunsese la 60 de ani în 1999,
‪când și-a scos ceasul cu un gest familiar,
‪a făcut cu mâna mulțimii de reporteri
‪și a dispărut în peșteră ‪pentru un alt experiment de izolare.
‪Siffre a întâmpinat noul mileniu
‪la aproximativ 910 metri adâncime,
‪cu șampanie și ‪foie gras.
‪Și n-a fost nimeni să-i spună ‪că, de fapt, în lumea de deasupra
‪era deja 4 ianuarie.