I 1983
ble det skrevet TV-historie da Michael Jackson gjorde dette.
Det var bare 2,5 sekunder,
men det merket kulturen for godt.
Men tretti år før det, på Apollo Theater i Harlem,
gjorde Bill Bailey akkurat det samme.
Historien er vanlig.
Madonnas koreografi i videoen til "Vogue" i 1990
gjorde posering til et partytriks,
men voguing hadde lenge vært en undergrunnskultur.
Etter Miley Cyrus ristet på rumpa på VMA-utdelingen i 2013,
ble twerking lagt til Oxford Dictionary,
men rapperen Big Freedia ristet løs i videoene sine
da Miley trodde at gutter hadde guttelus.
Denne videoen startet en av de største dansedillene i 2019
og gjorde Charli D'Amelio til en TikTok-kongelighet.
Men en annen tenåring, Jalaiah Harmon,
fant opp The Renegade og la ut denne videoen noen uker før.
Bevegelsene i dansen går enda lenger tilbake enn det
og er bygget på mange tiår med hiphop og afrikansk dans.
Sosial dans er gruppetenkning.
Sammen finner vi ut hvordan vi vil bevege oss og prøver det ut.
Det skjer raskere enn noensinne.
Hva er de beste dansene?
Vi har "Up" av Cardi B.
Jeg og Chris laget dansen. Den går viralt.
-Denne. -"Corvette Corvette."
"Laffy Taffy."
Vi danset til "Old Town Road" før den ble en hit.
-Ja. -Sånn også.
Du vibber.
-"Lock it, lock it." -"Hit the Quan."
-Slå på veggen, -Rist og klapp.
Sånn: "Ju Ju On."
Alle hitlåtene de siste to årene har hatt en danseutfordring.
Alle disse dansene har blitt utført av millioner,
men det er mye penger å tjene på dansediller.
Mellom Charli D'Amelios dansevideoer
slapper hun av i en eksklusiv Dunkin'-pyjamas
og poserer med annet Dunkin'-merch,
en av de mange merkene som vil nå hennes 117 millioner følgere
mot et sekssifret beløp per innlegg.
Spillet Fortnite selger dansediller.
De to dollarene folk betaler for disse
gir flere milliarder dollar i året i profitt.
Det er en tydelig ulikhet
mellom de største pengemaskinene som tjener penger på dansediller
og alle andre.
Hva gjør en dans til en dille?
Og hvem skal få fortjenesten?
Noen befridde kvinner fant befrielse i Charleston.
Fra nå av er dansing og moro samme greie for gutter og jenter.
Al Gore og jeg skal danse Macarena.
Alle danser Soulja Boy, alle er Supermann.
De velger sin egen stil og gir alt.
DANSEDILLER
Mennesker er ganske svake dyr. Vi er ikke så raske.
Vi er ikke så sterke, og huden vår er myk.
Vi er et passende bytte for rovdyr.
Ifølge en evolusjonsteori lærte vi oss et triks.
Ved å stå sammen og bevege oss synkronisert,
ser vi ut som et mye større beist og skremmer bort rovdyrene.
Med andre ord har vi kanskje begynt å synkronisere for å overleve.
Det er programmert i oss.
Sitter to personer i gyngestol side om side,
vil de ubevisst gynge i takt.
Når vi beveger oss synkront, frigir kroppen endorfiner,
og vi blir oppmuntret til å gjøre det mer for å skremme fiendene,
for å tilbe gudene våre, for å feire, for å sørge og for å skape samhold.
Men fremmede som beveger seg synkront? Det er et nytt fenomen.
Dansediller har en fantastisk livssyklus som består av flere deler.
FØRSTE TRINN - OPPFINNELSE
Det er alltid et slags originaire-samfunn
som tenker: "Hva om dette var en dans?"
Så deler man denne dansen, vanligvis i lokal kontekst.
For det som sannsynligvis var verdens første dansedille,
var det i fjellandsbyene i Østerrike.
"Walzen" på tysk betyr "å vende".
Og parene snurret rundt og danset i sirkel rundt i rommet.
Dette var helt annerledes enn dansene i Europas kongelige hoff,
som var stive og vanskelige med detaljert koreografi
som også inkluderte hvilke ansiktsuttrykk man skulle ha.
Menn og kvinner holdt en armlengdes avstand,
men valsen var mer intim, løsere og raskere.
Kvinnene løftet til og med litt på skjørtet
og viste anklene på skandaløst vis.
Selv ikke en utrolig dans som dette kan bli en dille
med mindre den spres.
Ifølge én teori kan du takke Napoléon Bonaparte.
Han og hæren hans pløyde gjennom Europa på 1800-tallet
og tok valsen med seg.
Napoléon invaderte aldri England, men det gjorde valsen.
Så seilte den på skipene over Atlanterhavet til USA.
Det er bare halve reisen.
Så har man delen hvor, og dette er uunngåelig,
det er folk som er hatere.
TREDJE TRINN - HATERNE
I USA skrev 1840-utgaven av Etiquette for Ladies dette om valsen:
"Det er noe med personenes nærhet,
med holdningene og bevegelsene,
som ikke går overens med kvinners finhet."
Andre sa at den kunne vekke "voldelige følelser",
"agitasjon" og "nervøse symptomer",
og "gjøre mer skade blant unge enn mange av lytene
man advarer om fra prekestolen."
Men…
Dans lar seg ikke fornekte. Folk må danse.
Det tar oss til siste trinn.
Valsdillen varte rundt 200 år
og skapte karrieren til komponister som…
Johann Strauss.
…med valsen "An der schönen blauen Donau".
Antakeligvis har flere svingt seg til denne valsen
enn noen annen.
Det hadde vært vanskelig for valsen å bli en dille i dag,
hovedsakelig fordi den ikke får plass i bildet til en telefon.
En vits om TikTok-danser
er at de ser ut som de styrer lufttrafikken,
fordi de har fokus på overkroppen og har kantete bevegelser.
De holder seg i bildet, og ansiktet er hovedfokus.
Hvis du spør Charli D'Amelio, vil hun si at ansiktet er viktigst
i en bra video. Folk vil ha et animert uttrykk.
De mest populære TikTokerne vet hvordan de bruker ansiktet,
det kokette tungebittet og "nei"-fjeset
samtidig som de gjør raske bevegelser.
Livssyklusen til en dansedille har blitt kortere.
Først finner du opp en dans.
Jeg kjedet meg på bussen en dag.
Jeg tenkte: "For en bra sang. Jeg finner på en dans."
Så deler du den.
Kanskje legger du den ut på Dubsmash, en TikTok-rival.
Dubsmash kom først.
Svarte skaperne var på Dubsmash.
Når du har lagt den ut, begynner vennene dine å danse den.
Det føles fantastisk. Så danser venner av venner den.
Noen legger ut en video på TikTok,
og plutselig danses den av en berømt TikToker.
Du kan ikke tro det.
Før du vet ordet av det, danses den av mange tusen.
Dansen min har gått viralt!
Andre influensere har hoppet på trenden.
YouTubere lager instruksjonsvideoer.
Den berømte TikTokerens følgerskare har skutt i været.
En slik følgerskare gir makt,
fordi plateselskapene ser kanskje en potensiell popstjerne,
og et TV-program inviterer dem for å promotere for albumet.
Vi har Addison Rae med oss i studio.
Og for å demonstrere de morsomme TikTok-dansene, også din.
Da dansen min var på Jimmy Fallon og Addison Rae danset den, tenkte jeg…
Jeg var sjokkert. Herregud.
Jeg tenkte: "Dansen min er på TV."
Masse folk ser dansen min.
Det dumme var at de ikke vet at det er min og Myas dans.
Jimmy Fallon krediterte ikke skaperne
av dansene, hvorav de fleste var svarte tenåringer.
Jeg satte meg ned og tenkte:
"Jeg skulle ønske jeg kunne danset dansen selv."
Den følelsen er nesten like gammel som selve dansedillene.
Fordi etter valsen kom ikke de fleste dansediller fra Europa.
De startet i det afroamerikanske samfunnet.
Da afroamerikanere ble gjort til slaver og tatt med til USA,
ble tromming forbudt.
Vi lærte oss å slå rytmen på kroppen.
Rytmen er en Pattin' Juba-rytme.
Etter frigjøringen…
Det blir grunnlaget for Charleston.
…oppkalt etter byen hvor den ble oppfunnet av svarte amerikanere
under deres første år med frihet.
Det blir en dans hvor man kan uttrykke
livlighet og se for seg noe annet.
"Hva om jeg bodde i en storby? Hvordan ville jeg danset?"
Så spredte den seg,
mye takket være en gruppe foreldreløse som turnerte med et brassband
og fremførte Charleston når de spilte.
Når millioner av afroamerikanere migrerte nordover,
tok de med seg dansen
og ankom New York City da nattklubbene økte i popularitet.
Hippe, unge hvite elsket dansen, mens foreldrene deres hatet den.
Flere byer forbød den.
Legene sa at "Charleston-knær" kunne forkorte levetiden,
og at ungdommen danset seg selv til "fysiske vrak"
med "overanstrengte hjerter" og "et dusin andre lidelser".
Dansen kunne ikke stoppes.
Den debuterte på Broadway i 1923
i en av de første produksjonene med og av svarte.
Så tok den amerikanske danseren Josephine Baker,
sin tids Beyoncé, den med seg til Europa,
og publikum flokket til for å se den.
Charleston fanget 20-tallets ånd, og alle danset den.
Det var et løfte…
Sånn gjør jeg det, som en gest.
…en følelse av en elektrisk fremtid.
Vi forbinder Charleston med de glade 20-årene.
Stilen, energien, hvem som var der. Når man glemmer den opprinnelige dansen,
er det lettere å glemme historien den representerer.
Denne prosessen blir mer komplisert
når én person kan bli anerkjent for en dansedille
ved å spre den til millioner på et blunk.
Damer og herrer, her er Chubby Checker!
Det beste med klippet er publikum.
De sitter i stolene sine og klapper til feil rytme
og ser mistenksomt på hverandre, som om de ikke vet
om de skal like det eller ikke.
Verten, Dick Clark, ba Chubby Checker om å spille inn sangen.
Originalen nådde topplistene noen år før, av Hank Ballard and the Midnighters.
Det var Checkers versjon som havnet på toppen av lista i USA to ganger
og på listene verden rundt.
Noen år før hadde Elvis' hoftevrikking sjokkert nasjonen.
Noen år senere ble ungdomskulturen radikalisert.
Twisten var en dans i tiden:
Sexy nok til å gjøre foreldrene opprørte, men ikke for mye.
Man kan twiste i Charleston, og man kan twiste i Cakewalk.
Det er ikke en egen greie.
Det var hemmeligheten bak suksessen. Det var kjempelett.
Man trenger ikke å lære stort for å twiste.
Chubby Checker fulgte opp med enkle danser som Fly,
Pony Time,
Let's Twist Again og Limbo Rock i 1962.
Plateselskapene fulgte med.
Dansediller solgte plater. Noen prøvde å lære bort nye danser,
men det er vanskelig med stillbilder.
Så de gjorde det…
Johann Strauss.
…hadde gjort 200 år før
og hoppet på en dans som allerede var populær.
"Do You Love Me" av The Contours hadde to i ett refreng.
Jeg kan danse Mash Potato
Jeg kan danse Twist
Så ble dansedillene mer funky.
-Soul Train debuterte i 1971. -Det er som en annen planet.
Danserne gjør noe knyttet til det som kom før,
men gjør sin egen greie.
Soul Train var Amerikas første program av og for svarte.
Du får lyst til å bli med,
danse og vise frem hva du kan.
Den bevegelsen blir for mye for meg.
Det ble det mest langvarige TV-programmet i amerikansk historie
og populariserte Funky Chicken,
popping, Roboten og Soul Train Line.
Danser som disse kunne selge plater,
men de var ikke så verdifulle i seg selv,
fordi de ikke var dekket av copyrighten.
I en oppsiktsvekkende copyrightsak
prøvde noen å ta copyright på en telefonkatalog.
De sa: "Nei, du kan ikke ta copyright på telefonkatalogen."
De mente imidlertid at alt som er mer kreativt enn telefonkatalogen
-bør kvalifisere til copyrightbeskyttelse. -Sånn er det ikke.
Kontoret for opphavsrett i USA sier at en dans må være
"koreografisk arbeid",
noe som vanligvis har ett eller flere av disse elementene:
"Rytmisk bevegelse
i en serie som er konsekvent og uttrykkelig
og forteller en historie for et publikum
av øvede personer og som gjøres til musikk."
Nesten alle balletter gjør dette.
Sammenlign det med Charleston,
som opprinnelig ble laget av amatører i en sosial setting
for egen underholdning.
Opphavsrettkontoret vil ikke registrere det de kaller sosiale danser.
Opphavsrettskontoret i USA sier:
"Sosiale danser og enkle rutiner kan ikke registreres som egne verk",
med eksempler som selskapsdans, turdans og svingdans.
Men disse retningslinjene ble skrevet før MTVs tidsalder.
Musikkvideoer som Michael Jacksons "Beat It" i 1983 var en ny kunstform.
Denne videoen er faktisk den første
som kombinerer en popsang med en dans som var original for sangen.
Det var begynnelsen på en ny æra hvor man kunne studere en dans,
som MC Hammers Hammer Dance.
Stopp! Hammer-tid!
-Digital Undergrounds Humpty Dance. -Ta en Humpty Hump
Madonnas versjon av voguing.
Vogue
Og selvfølgelig Macarena.
Hei, macarena
Med YouTube ble det enda enklere for danser å reise verden rundt.
Folk danset Chicken Noodle Soup og Passinho,
og lærte hverandre å danse Dougie på 2000-tallet.
Psys "Gagnam Style" krasjet YouTube.
Den overgikk maksantallet visninger en video kunne ha,
og de måtte endre på grensene.
Så kom sosiale medier-appene,
som Dubsmash og TikTok, hvor dansedillene ble enda mer populære.
De kalles "danseutfordringer".
De største dillene kommer ikke fra musikere for å øke platesalgene,
men fra fans som tar en artists sang
og blir rike og berømte av å danse til den.
En dans som denne utføres foran et publikum
av folk som er øvede.
Det er ennå ikke klart om dansene
kan copyright-beskyttes.
Det finnes liten rettspraksis om koreografi.
Skaperne bak Fortnite-dansene
saksøkte spillet for urettmessig inntjening på deres verk,
inkludert Alfonso Ribeiro, også kjent som Carlton.
Ifølge en domstol i California må de først registreres
hos Opphavsrettkontoret. Og i Alfonsos tilfelle
sa de at "rutinen var for enkel".
Den var ikke kvalifisert.
Det er ironisk.
Hvis du prøvde deg mot Fortnite,
saksøkte de for brudd på opphavsretten og truet med å ta fra deg huset.
Selv Charleston er på Fortnite.
Fortnite burde skamme seg for dette, men de gjør ikke det.
At dans ikke er opphavsrettslig beskyttet, har også drevet mye kreativitet.
Noe går tapt
om man saksøker for brudd på opphavsretten for dansetrinn.
Da taper man kreativiteten,
og man får ikke muligheten til å tolke på nytt med sin egen vri.
Da hadde den sosiale delen av sosial dans gått tapt.
Mange av skaperne bak dagens dansediller
vil ikke nødvendigvis få betalt. De vil bare bli anerkjent.
Det er enorme muligheter for folk som går viralt med disse dansene.
Det skader skaperne hvis de ikke blir anerkjent.
Sommeren 2021 streiket svarte TikTok-skapere.
Det var umulig å overse hvor stor del av dagens dansekultur
er avhengig av deres kreativitet.
Hvis de vet at de ikke fant på dansen, gi anerkjennelse.
Det er ikke så vanskelig.
I det minste
ser vi en endring i kulturen rundt anerkjennelse.
Hvis du er en populær influenser og danser en annens dans,
forventes det at du
inkluderer en anerkjennelse og tagger skaperen.
Selv Fortnite tagger og anerkjenner nå
skaperne av de nyeste danseemotene.
Og Jimmy Fallon-innslaget med Addison Rae
skapte overskrifter. Og så…
Jeg satt i bilen min
og skulle hente bestemor da jeg fikk meldingen.
Jeg hoppet opp og ned og sa: "Mamma, se!"
Jeg ble så glad. Jeg tenkte: "Herregud."
Jeg ble så glad.
Nå drømmer jeg.
Jeg får faktisk sjansen til å opptre på TV foran masse folk og danse dansen min.
Det var en slags unnskyldning,
og skaperne fikk vise USA sine egne danser.
Etter jeg var på Jimmy Fallon
har jeg fått mange tilbud.
Jeg har mange promosjoner og følgere.
To berømte rappere fløy meg til LA for å filme en musikkvideo.
Det har jeg jobbet med.
Jeg tror nok det kom etter Jimmy Fallon-opptredenen.
Jeg håper at jeg blir stor. Jeg skal bli stor.
Jeg er her.
Dans er en mulighet til å drømme.
Denne drømmingen er noe vi afroamerikanere
ikke har hatt muligheten til før.
Afroamerikanere ble nektet adgang til det sosiale,
men med dans er alt mulig.
Med dans kan vi uttrykke raseri.
Vi kan uttrykke lidenskap.
Vi kan uttrykke undring over fremtiden:
Hvordan har vi det om 50 år?
Jeg gjør det til en dans. Jeg skal danse som en robot.
Da kan jeg se for meg hvordan fremtiden ser ut.
Voguing ble født på 1980-tallet da svarte, homofile samfunn i Harlem
så for seg en verden der de kunne være hva de enn ville.
Moonwalk stammer fra steppdans,
en kreativ respons på forbudet mot trommer under slaveriet.
Twerking-bevegelsen er grunnleggende i mange vestafrikanske danser
og fremføres ofte i seremonier som feirer livet.
Når danser ikke blir anerkjent, er det lett å glemme
at de er historiske artefakter som går i arv og formes av generasjonene,
noe som igjen definerer dem.
Forfedrene våre beveget seg synkront for å virke sterkere,
men studier viser at dans gjør oss mer empatiske,
mer tålmodige, mer sjenerøse og mindre fordomsfulle.
Det skaper det forskerne kaller "utvisking av grenser".
Den andre personen føles som en forlengelse av oss.
Dans er livet. Ikke sant? Det er selve livet.
Jeg danser fordi da føler jeg meg fri.
-Sånn snakker jeg og kommuniserer. -Det gjør meg menneskelig.
Det er den mest sårbare kommunikasjonsformen.
Dans handler ikke bare om å finne en romantisk partner
eller vise frem noe du allerede kan.
Med dans kan vi dele den vi tror vi vil være.
Tekst: Mari Hegstad Rowland