‫ב-1983,‬
‫מייקל ג'קסון עשה היסטוריה בטלוויזיה‬ ‫כשעשה כך.‬
‫זה נמשך רק 2,5 שניות,‬
‫אך הותיר חותם של קבע על התרבות.‬
‫אבל שלושה עשורים קודם לכן,‬ ‫בתאטרון "אפולו" בהארלם,‬
‫ביל ביילי רקד באותה צורה בדיוק.‬
‫זהו סיפור שכיח.‬
‫הכוריאוגרפיה של מדונה‬ ‫בקליפ לשירה "ווג" ב-1990,‬
‫הפכה פוזות לשעשוע במסיבות.‬
‫אבל הווגינג היה תרבות מחתרתית במשך שנים.‬
‫אחרי שמיילי סיירוס נענעה בישבניה‬ ‫בטקס פרסי הווידאו ב-2013,‬
‫המילה "טוורקינג" נוספה למילון אוקספורד.‬
‫אבל הראפרית ביג פרידיה‬ ‫עשתה זאת בקליפים שלה‬
‫כשמיילי עדיין האמינה שבנים זה איכס.‬
‫הקליפ הזה הוליד את אחד משיגעונות הריקוד‬ ‫הגדולים ביותר ב-2019,‬
‫ועזר לצ'ארלי ד'אמליו‬ ‫להיהפך לאצולת "טיקטוק".‬
‫אבל מתבגרת אחרת, ג'ליה הרמון,‬ ‫היא זו שהמציאה את "רנגייד",‬
‫והעלתה את הסרטון שבועות קודם.‬
‫והתנועות ברצף הריקוד הזה‬ ‫נולדו זמן רב קודם,‬
‫במשך עשרות שנים‬ ‫של ריקודי היפ הופ וריקודים אפריקאיים.‬
‫ריקוד חברתי הוא בעצם חשיבה קבוצתית.‬
‫אנחנו מחליטים ביחד‬ ‫איך אנחנו רוצים לנוע ומנסים.‬
‫וזה קורה מהר יותר מאי פעם.‬
‫אילו ריקודים הכי חמים?‬
‫יש את "אפ" של קארדי בי.‬
‫אלוהים, אני וכריס יצרנו אותו. זה ויראלי.‬
‫יש את זה.‬ ‫-"קורבט קורבט".‬
‫"קורבט קורבט."‬ ‫-"לאפי טאפי."‬
‫רקדנו לצלילי "אולד טאון רוד"‬ ‫עוד לפני שהוא היה להיט.‬
‫כן.‬ ‫-וגם זה.‬
‫"יור וייבינג."‬
‫"לוק איט."‬ ‫-"היט דה קוואן."‬
‫לטפוח על הקיר.‬ ‫-לנענע, למחוא כף.‬
‫כמו "ג'ו ג'ו און".‬
‫לכל להיט כמעט בשנתיים האחרונות‬
‫הצמידו אתגר ריקוד.‬
‫מיליונים ביצעו את כל הריקודים האלו,‬
‫אבל אפשר להרוויח הרבה כסף משיגעון ריקוד.‬
‫בין סרטון ריקוד אחד למשנהו,‬
‫צ'ארלי ד'אמליו מתרווחת‬ ‫בפיג'מת "דנקין" יקרה,‬
‫ומצטלמת עם מוצרי "דנקין" אחרים,‬
‫מותג אחד מיני רבים הלהוטים להגיע‬ ‫ליותר מ-117 מיליון העוקבים שלה,‬
‫ומוכנים לשלם עד שש ספרות לכל פוסט.‬
‫ובמשחק "פורטנייט"‬ ‫ממש מוכרים שיגעונות ריקוד.‬
‫הדולרים הספורים‬ ‫שאנשים משלמים על תוספות כאלו‬
‫מסתכמים לרווחים של מיליארדי דולרים בשנה.‬
‫יש חוסר שוויון ברור מאוד‬
‫בין המרוויחים הגדולים‬ ‫שעושים כסף מאופנות של ריקוד‬
‫לבין כל השאר.‬
‫אז מה הופך ריקוד לשיגעון?‬
‫ומי אמור להרוויח ממנו?‬
‫נשים ששחררו רסן מצאו מפלט ב"צ'רלסטון".‬
‫מהיום והלאה, ריקודים וכיף הם אותו דבר‬
‫עבור הילד והילדה.‬
‫אל גור ואני נרקוד "מקרנה".‬
‫כולם מחקים את סולג'ה בוי, כולם "סופרמן".‬
‫הם בוחרים לעצמם סגנון ומתמסרים לו.‬
‫- שיגעונות הריקודים -‬
‫בני אדם הם חיות חלשות למדי.‬ ‫אנחנו לא מהירים במיוחד,‬
‫אנחנו לא חזקים במיוחד, והעור שלנו רך מאוד.‬
‫בעיני טורפים, אנחנו טרף הולם.‬
‫לפי אחת מתיאוריות האבולוציה, למדנו תכסיס.‬
‫כשאנחנו בקבוצה ונעים בצורה מתואמת,‬
‫אנחנו יכולים לגרום לעצמנו להיראות‬ ‫כמו חיה גדולה הרבה יותר ולהבריח טורפים.‬
‫במילים אחרות,‬
‫יכול להיות שהתחלנו לרקוד כדי לשרוד.‬
‫זה זורם בדם שלנו.‬
‫שני אנשים שיושבים זה לצד זה בכיסאות נדנדה,‬
‫יתחילו לנוע ביחד קדימה ואחורה‬ ‫מבלי להיות מודעים לכך.‬
‫וכשאנחנו נעים בתיאום,‬ ‫הגוף שלנו משחרר אנדורפינים‬
‫שמעודדים אותנו להמשיך‬ ‫כדי להטיל אימה על האויבים שלנו,‬
‫לסגוד לאלים שלנו,‬ ‫לחגוג, להתאבל ולהתחבר כקהילה.‬
‫אבל זרים שנעים בתיאום זה עם זה?‬
‫זו תופעה חדשה למדי.‬
‫לשיגעונות ריקוד יש מחזור חיים מדהים‬
‫שיש בו כמה שלבים.‬
‫- שלב ראשון -‬
‫- המצאה -‬
‫תמיד יש קהילה מקורית כלשהי‬
‫שמתחילה לחשוב, "מה אם זה היה ריקוד?"‬
‫ואז הריקוד מתפשט‬ ‫בהקשר מקומי מאוד בדרך כלל.‬
‫במקרה של מה שעשוי להיות‬ ‫שיגעון הריקוד הראשון,‬
‫מדובר בכפרים הררים באוסטריה.‬
‫"וולסן" משמעו "לפנות" בגרמנית.‬
‫וזוגות הסתובבו ונעו ביחד במעגל מסביב לחדר.‬
‫זה היה שונה מאוד מהריקודים המקובלים‬ ‫בחצרות המלוכה באירופה‬
‫שהיו נוקשים ומורכבים,‬ ‫ובעלי כוריאוגרפיה מפורטת‬
‫שהכתיבה את כיוון המבט ואת הבעות הפנים.‬
‫הגברים והנשים רקדו בריחוק זה מזה,‬
‫אבל הוולס היה אינטימי יותר,‬ ‫משוחרר יותר, מהיר יותר.‬
‫הנשים אפילו הרימו קצת את החצאיות‬
‫וחשפו את קרסוליהן למרבה השערורייה.‬
‫אבל אפילו ריקוד מדהים כזה‬ ‫לא יכול להיהפך לשיגעון‬
‫אם הוא לא מתפשט.‬
‫- הפצה -‬
‫על פי אחת התיאוריות,‬ ‫יש להודות לנפוליאון בונפרטה,‬
‫שצבאו חצה את אירופה בראשית המאה ה-19‬
‫והפיץ את הוולס.‬
‫נפוליאון מעולם לא פלש לאנגליה,‬
‫אבל הוולס כן.‬
‫אחר כך, הריקוד חצה באוניות‬ ‫את האוקיינוס האטלנטי והגיע לארה"ב.‬
‫אבל זה רק חצי מהמסע.‬
‫ואז מגיע שלב, שהוא בלתי נמנע,‬
‫של אנשים ששונאים את הריקוד.‬
‫- שלב שלישי -‬
‫- השונאים -‬
‫במהדורת "נימוסים והליכות לנשים"‬ ‫של 1840 בארה"ב, נכתב על הוולס,‬
‫"משהו בקרבה בין האנשים,‬
‫בגישה ובתנועה,‬
‫אינו מחמיא לעדינותה של האישה."‬
‫אחרים הזהירו‬ ‫שהוא עלול לעורר "רגשות אלימים",‬
‫"חוסר שקט", "תסמיני עצבנות",‬
‫ו"פוגע בצעירים‬ ‫יותר מהתנהגויות מופקרות רבות‬
‫שאנשי הדת מטיפים נגדן".‬
‫אבל…‬
‫אי אפשר להתכחש לריקוד. אנשים חייבים לרקוד.‬
‫וכך מגיעים לשלב האחרון.‬
‫- קבלה רחבת היקף -‬
‫שיגעון הוולס נמשך כ-200 שנה בערך,‬
‫ונהפך לקריירה עבור כמה מלחינים, כמו…‬
‫יוהאן שטראוס.‬
‫עם יצירת הוולס שלו, "הדנובה הכחולה".‬
‫סביר להניח שאנשים רקדו‬ ‫והסתחררו לצלילי הוולס הזה‬
‫יותר מכל יצירה אחרת.‬
‫אבל הוולס יתקשה להיהפך לשיגעון היום,‬
‫בחלקו הגדול כי הוא לא נכנס‬ ‫למסגרת של טלפון.‬
‫מתבדחים על ריקודי ה"טיקטוק"‬
‫שהם נראים כמו תנועות של כווני טיסה‬
‫כי הם מתמקדים בפלג הגוף העליון‬ ‫והתנועות זוויתיות.‬
‫אז הם מתאימים למסגרת‬ ‫והפנים נמצאות במרכז הבמה.‬
‫צ'ארלי ד'אמליו‬
‫תגיד שהבעות הפנים הן נקודת המפתח‬
‫בצילומי סרטון טוב.‬
‫אנשים רוצים הבעות פנים נלהבות כאלו.‬
‫הטיקטוקרים הפופולריים ביותר‬ ‫יודעים להשתמש בהבעה חמוצה,‬
‫בנשיכת לשון שובבה ובהבעת סירוב,‬
‫בעודם מבצעים תנועות מהירות.‬
‫וגם מחזור החיים של שיגעון הריקוד‬ ‫נעשה קצר יותר.‬
‫ראשית, ממציאים ריקוד.‬
‫השתעממתי פעם בדרך הביתה באוטובוס.‬
‫חשבתי, "זה שיר טוב. אמציא לו ריקוד".‬
‫אחר כך מחליטים לשתף.‬
‫מעלים אותו אולי ל"דאבסמאש",‬ ‫יישומון מתחרה ל"טיקטוק".‬
‫"דאבסמאש" היה ראשון.‬
‫כל היוצרים השחורים היו ב"דאבסמאש".‬
‫ואחרי שמעלים אותו,‬ ‫החברים מתחילים פתאום לרקוד אותו.‬
‫זאת הרגשה נהדרת. ואז, למרבה התדהמה,‬
‫חברים של החברים מתחילים לרקוד.‬
‫אחד מהם מעלה את הסרטון ל"טיקטוק",‬
‫ולפתע, טיקטוקר ידוע מבצע את הריקוד.‬
‫אתם מתקשים להאמין.‬
‫ובלי לשים לב, אלפי אנשים רוקדים אותו.‬
‫הריקוד שלי נהפך לוויראלי!‬
‫משפיענים גדולים אחרים מצטרפים למגמה.‬
‫ועכשיו, יוטיוברים יוצרים סרטוני הדרכה.‬
‫בינתיים, מספר העוקבים‬ ‫אחרי הטיקטוקרים הידועים מרקיע שחקים,‬
‫ומספרים כאלו הם כוח,‬
‫כי עכשיו, חברות התקליטים‬ ‫עשויות לאתר כוכבי פופ פוטנציאליים,‬
‫והם מוזמנים לקדם את התקליט שלהם‬ ‫בתוכניות טלוויזיה מובילות.‬
‫אדיסון ריי מצטרפת אלינו.‬
‫היא מדגימה את כל שיגעונות הריקוד‬ ‫המשעשעים ב"טיקטוק", כולל את שלכם.‬
‫כשהריקוד שלי הופיע‬ ‫אצל ג'ימי פאלון לראשונה,‬
‫אדיסון ריי רקדה אותו וחשבתי…‬
‫הייתי המומה. חשבתי, "אלוהים".‬
‫חשבתי, "וואו, הריקוד שלי מופיע בטלוויזיה".‬
‫כל האנשים האלו רואים את הריקוד שלי.‬
‫אבל החלק הרע היה‬ ‫שהם לא יודעים שזה הריקוד שלי ושל מיה.‬
‫בקטע זה בתוכנית של ג'ימי פאלון מ-2021‬ ‫לא צוינו היוצרים‬
‫של הריקודים האלו,‬ ‫שרובם היו בני נוער שחורים.‬
‫ישבתי וחשבתי לעצמי,‬
‫"לעזאזל, הלוואי שאני הייתי זו‬ ‫שמבצעת את הריקוד שלי".‬
‫והתחושה הזאת עתיקה‬ ‫כמעט כמו שיגעונות הריקוד עצמם.‬
‫כי אחרי הוולס,‬
‫רוב שיגעונות הריקוד לא הגיעו מאירופה.‬
‫הם התחילו בקהילה האפרו-אמריקאית.‬
‫כשהאפרו-אמריקאים שועבדו והובאו לארה"ב,‬
‫נאסר עליהם לתופף.‬
‫אז למדנו לשמור על הקצב באמצעות הגוף.‬
‫הקצב הזה הוא ריקוד ג'ובה בסיסי.‬
‫אחרי השחרור…‬
‫הוא נהפך לבסיס של ה"צ'רלסטון".‬
‫שנקרא על שם העיר הדרומית‬ ‫שאמריקאים שחורים המציאו אותו בה‬
‫בשנות החירות הראשונות שלהם.‬
‫הוא נהפך לריקוד שמאפשר לאנשים לבטא‬
‫את החיוניות שלהם ולדמיין משהו אחר,‬
‫כמו, "מה אם אגור בעיר גדולה‬ ‫ולא בדרום קרוליינה? איך אגיע לשם?"‬
‫ואז הוא התפשט.‬
‫רבים מאמינים שזה קרה‬ ‫בזכות להקה כלי נשיפה נודדת של יתומים‬
‫שביצעו בהופעותיהם את ה"צ'רלסטון".‬
‫כשמיליוני אפרו-אמריקאים היגרו צפונה,‬
‫הם הביאו איתם את הריקוד,‬
‫והגיעו לניו יורק‬ ‫בדיוק כשמועדוני הלילה נעשו פופולריים.‬
‫צעירים לבנים אופנתיים אימצו את הריקוד‬
‫וההורים שלהם תיעבו אותו.‬
‫הריקוד נאסר בכמה ערים.‬
‫רופאים הזהירו ש"ברך צ'רלסטון"‬ ‫עלולה לקצר את תוחלת החיים,‬
‫שהצעירים רוקדים עד למצב של "קריסה גופנית"‬
‫שיוצרת "עומס רב מדי על הלב"‬ ‫ו"עשרות בעיות אחרות".‬
‫אבל אי אפשר היה לעצור את הריקוד.‬
‫הוא עלה לבמה בברודוויי ב-1923‬
‫באחת ההפקות השחורות הראשונות.‬
‫ואז, הרקדנית האמריקאית ג'וזפין בייקר,‬
‫ביונסה של תקופתה, הביאה אותו לאירופה,‬
‫והקהל נהר לצפות בה.‬
‫ה"צ'רלסטון" מנציח את רוח שנות ה-20‬ ‫וכולם רוקדים.‬
‫הייתה בו הבטחה.‬
‫כך אני רוצה לעשות את זה, כמחווה.‬
‫חיוניות של מעין עתיד מחושמל.‬
‫ה"צ'רלסטון" הוא אחת הדרכים‬ ‫לזכור את שנות ה-20 הסוערות.‬
‫הסגנון, האנרגיה, האנשים.‬
‫אבל כששוכחים את הריקוד המקורי,‬
‫קל יותר לשכוח את ההיסטוריה שהוא משקף.‬
‫והתהליך הזה מסתבך עוד יותר‬
‫כששיגעון ריקוד נזקף לזכותו של אדם אחד‬
‫שמפיץ אותו למיליוני אנשים באופן מיידי.‬
‫קבלו את צ'אבי צ'קר!‬
‫הדבר האהוב עליי בקליפ הזה הוא הקהל.‬
‫כולם יושבים במקומם‬
‫ומוחאים כף בקצב הלא נכון.‬
‫הם מביטים בחשדנות זה בזה כאילו אינם בטוחים‬
‫אם כדאי לאהוב את זה או לנסות.‬
‫מנחה התוכנית, דיק קלארק,‬
‫ביקש מצ'אבי צ'קר להקליט את השיר.‬
‫הגרסה המקורית הגיעה‬ ‫לטבלת הלהיטים כמה שנים קודם‬
‫עם האנק באלארד ו"המידנייטרס".‬
‫אבל הגרסה של צ'קר‬ ‫היא זו שעלתה לראש הטבלה בארה"ב, פעמיים,‬
‫והתפשטה בכל העולם.‬
‫כמה שנים קודם, תנועות האגן של אלוויס‬ ‫עוררו מהומה באומה.‬
‫כמה שנים לאחר מכן, תרבות הנוער תקצין.‬
‫הטוויסט התאים לרגע בזמן.‬
‫סקסי מספיק כדי להרגיז את ההורים,‬ ‫אבל לא יותר מדי.‬
‫אפשר להכניס את הטוויסט לצ'רלסטון,‬
‫ואפשר להכניס אותו לקייקווק.‬
‫הוא לא עומד בפני עצמו.‬
‫אבל זה היה סוד ההצלחה שלו.‬
‫הוא היה ממש קל.‬
‫לא נדרשת ללמוד דבר כדי לרקוד טוויסט.‬
‫צ'אבי צ'קר המשיך‬ ‫בריקודים קלים לחיקוי כמו "הזבוב",‬
‫"פוני טיים",‬
‫"בואו נרקוד שוב טוויסט",‬ ‫וב-1962, "לימבו רוק".‬
‫חברות התקליטים הצטרפו.‬
‫שיגעונות הריקוד מכרו תקליטים.‬ ‫בחלקם ניסו ללמד אנשים תנועות חדשות,‬
‫אבל קשה לעשות זאת בצילומי סטילס.‬
‫אז הם עשו בעיקר מה ש…‬
‫יוהאן שטראוס.‬
‫עשה 200 שנה קודם,‬
‫וקפצו על עגלת הריקודים שהיו כבר פופולריים.‬
‫"האם את אוהבת אותי" של "הקונטורס‬‫"‬ ‫הציע שניים בפזמון אחד.‬
‫"אני יודע לרקוד 'מחית תפוחי אדמה'‬
‫אני יודע לרקוד טוויסט"‬
‫ואז שיגעון הריקוד נהפך לפאנקי יותר.‬
‫"רכבת הנשמה" עלתה לראשונה ב-1971.‬
‫זה כמו כוכב אחר.‬
‫כל רקדן עושה משהו שקשור למה שקרה קודם,‬
‫אבל עומד לגמרי בזכות עצמו.‬
‫"רכבת הנשמה" הייתה התוכנית הראשונה באמריקה‬ ‫שנוצרה על ידי שחורים ולמענם.‬
‫זה גורם לך לרצות להצטרף‬
‫ולרקוד, ולהראות את התנועות שלך.‬
‫לא כדאי שאנסה את זה. זה קצת יותר מדי.‬
‫היא נהפכה לתוכנית הטלוויזיה‬ ‫הארוכה ביותר בהיסטוריה האמריקאית‬
‫והכניסה לאופנה את ה"פאנקי צ'יקן",‬
‫"פופינג", "הרובוט" וכמובן את "רכבת הנשמה".‬
‫אך בעוד שריקודים כאלו מכרו תקליטים,‬
‫הם לא היו בעל ערך בזכות עצמם‬
‫כי אי אפשר היה להצמיד להם זכויות יוצרים.‬
‫במקרה ידוע אחד של זכויות יוצרים,‬
‫מישהו ניסה פעם‬ ‫לתבוע זכויות יוצרים לספר טלפונים.‬
‫במשרד זכויות היוצרים אמרו,‬ ‫"אין זכויות יוצרים על ספר טלפונים".‬
‫אבל בחוות הדעת הזאת נכתב‬ ‫שכל דבר יצירתי יותר מספר טלפונים‬
‫ראוי להגנת זכויות יוצרים.‬
‫אבל זאת לא המציאות.‬
‫משרד זכויות היוצרים האמריקאי קובע‬ ‫שריקוד צריך להיות‬
‫"יצירה כוריאוגרפית",‬
‫הכוללת בדרך כלל‬ ‫אחד או יותר מהמרכיבים הבאים.‬
‫"תנועה קצבית‬
‫ברצף לכיד והבעתי‬
‫שמספר לקהל סיפור‬
‫באמצעות אנשים מיומנים ולצלילי מוזיקה."‬
‫כמובן שזה כך בכל בלט כמעט.‬
‫בהשוואה למשהו כמו ה"צ'רלסטון",‬
‫שנוצר בהקשר חברתי על ידי חובבנים‬
‫למען שעשוע בלבד.‬
‫אז במשרד זכויות היוצרים לא הסכימו לרשום‬
‫את מה שנתפש בעיניהם כריקוד חברתי.‬
‫למעשה, במשרד זכויות היוצרים קבעו מפורשות‬
‫ש"ריקודים חברתיים ופשוטים‬ ‫לא יכולים להתקבל כיצירות מובחנות",‬
‫בצרוף דוגמאות כמו ריקודים סלוניים,‬ ‫ריקודי שורות וריקודי סווינג.‬
‫אבל הנהלים האלו נקבעו לפני עידן האם-טי-וי.‬
‫קליפים כמו "ביט איט" של מייקל ג'קסון‬ ‫ב-1983 היו צורת אמנות חדשה.‬
‫למעשה, הקליפ הזה נתפש כראשון‬
‫ששילב בין שיר פופ לריקוד מאתגר ומקורי.‬
‫זה היה עידן חדש שבו התאפשר לאנשים‬ ‫ללמוד ריקוד באמצעות צפייה חוזרת,‬
‫כמו "ריקוד הפטיש" של אם-סי-האמר.‬
‫"עצרו! זמן פטיש!"‬
‫"המפטי" של "דיגיטל אנדרגראונד".‬
‫"תעשו המפטי האמפ, קדימה"‬
‫הגרסה של מדונה לווגינג.‬
‫"ווג"‬
‫והמקרנה, כמובן.‬
‫"היי, מקרנה"‬
‫עם הופעת "יוטיוב",‬
‫הריקודים החלו להתפשט בעולם‬ ‫בקלות יותר מאי פעם.‬
‫אנשים רקדו "מרק אטריות",‬
‫"פסיניו",‬
‫ולימדו זה את זה לעשות "דאגי"‬ ‫אל תוך המאה ה-21.‬
‫ואז "גנגנם סטייל" של סיי כבש את "יוטיוב".‬
‫באמת. הוא קיבל יותר ממספר הצפיות המרבי,‬
‫וב"יוטיוב" נאלצו לשנות את מגבלת הצפיות.‬
‫ואז הגיעו יישומוני הרשתות החברתיות,‬
‫כמו "דאבסמאש" ו"טיקטוק",‬ ‫עם ריקודים מורכבים עוד יותר.‬
‫למעשה, הם נקראים "אתגרי ריקוד".‬
‫והמקור לשיגעונות הגדולים ביותר‬ ‫אינו עוד מוזיקאים שמנסים למכור תקליטים,‬
‫אלא מעריצים שיכולים לקחת שיר של אמן‬
‫ולהגיע לרמה מסוימת של תהילה וכסף‬ ‫כשהם רוקדים לצליליו.‬
‫וריקוד כזה כן מבוצע לעיני קהל מסוג מסוים‬
‫על ידי אנשים מיומנים למדי.‬
‫אבל עדיין לא ברור אם הריקודים האלו‬
‫יכולים להירשם במשרד זכויות היוצרים.‬
‫יש מעט מאוד פסיקות בתחום הכוריאוגרפיה.‬
‫יוצרי הריקודים האלו של "פורטנייט"‬
‫הגישו תביעות בטענה‬ ‫שהמשחק מרוויח בצורה לא הוגנת מיצירותיהם,‬
‫כולל אלפונסו ריביירו,‬ ‫המוכר לכם אולי כקרלטון.‬
‫אבל בית משפט בקליפורניה קבע‬ ‫שעליהם להירשם קודם‬
‫במשרד זכויות היוצרים.‬
‫ובמקרה של אלפונסו,‬
‫במשרד זכויות היוצרים נקבע‬ ‫שמדובר ב"ריקוד פשוט מדי",‬
‫ולכן הוא לא עומד בדרישות.‬
‫זאת אחת האירוניות.‬
‫כל מי שינסה לגעת במשהו ששייך ל"פורטנייט",‬
‫עשרה עו"ד יתבעו אותו על הפרת זכויות יוצרים‬ ‫ויאיימו לקחת ממנו את ביתו.‬
‫אפילו ה"צ'רלסטון" נמצא ב"פורטנייט".‬
‫אוסיף ואומר‬ ‫ש"פורטנייט" צריכים להתבייש על כך,‬
‫אבל הם לא.‬
‫אך העובדה שלרוב הריקודים‬ ‫אין זכויות יוצרים‬
‫הניעה גם יצירתיות.‬
‫אין ספק שמשהו אובד כשאנשים משקיעים מאמצים‬
‫בתביעת זכויות יוצרים זה מזה‬ ‫על תנועות ריקוד,‬
‫ואז הפעולה היצירתית הזאת הולכת לאיבוד,‬
‫ולא נוצרת שרשרת של פרשנויות חדשות‬
‫והוספת הגרסה שלך.‬
‫זה יפגע בהיבט החברתי של הריקוד החברתי.‬
‫ורבים מיוצרי שיגעונות הריקוד היום‬
‫לא בהכרח רוצים כסף מהאנשים שרוקדים אותם.‬
‫הם רוצים רק לקבל הכרה.‬
‫יש הזדמנויות רבות לקידום האנשים‬
‫שהריקודים שלהם ויראליים.‬
‫אז חוסר הכרה באמת פוגע ביוצרים האלו.‬
‫בקיץ 2021,‬ ‫טיקטוקרים שחורים הכריזו על שביתה,‬
‫כך שאי אפשר היה להתעלם מהעובדה‬ ‫שחלק ניכר מתרבות הריקוד היום‬
‫תלוי ביצירתיות שלהם.‬
‫אם הם יודעים שהם לא המציאו את הריקוד,‬ ‫תנו הכרה.‬
‫זה לא קשה. באמת שלא.‬
‫אבל לכל הפחות,‬
‫תרבות חוסר ההכרה מתחילה לגלות סימני שינוי.‬
‫עכשיו, אם אתה משפיען ומבצע ריקוד של מישהו,‬
‫יש ציפייה‬
‫שתוסיף כיתוב ותתייג את היוצר המקורי.‬
‫אפילו ב"פורטנייט" התחילו לתייג ולהכיר‬
‫ביוצרי הריקודים האחרונים שלהם.‬
‫והקטע עם אדיסון ריי אצל ג'ימי פאלון‬
‫עורר תגובה מיידית, ואז…‬
‫ישבתי במכונית‬
‫כשבאתי לאסוף את סבתא שלי‬ ‫כשקיבלתי את ההודעה.‬
‫קפצתי ושמחה ואמרתי, "אימא, תראי!"‬
‫התרגשתי. חשבתי, "אלוהים".‬
‫כל כך שמחתי.‬
‫אני בטח חולם.‬
‫אין סיכוי שקיבלתי הזדמנות להופיע בטלוויזיה‬
‫ולבצע את הריקוד שלי לעיני כולם.‬
‫זאת הייתה מעין התנצלות,‬
‫והיוצרים המקוריים זכו להראות לאמריקה‬ ‫את התנועות שהמציאו.‬
‫אחרי שהופעתי אצל ג'ימי פאלון,‬
‫נפתחו בפניי כל מיני הזדמנויות.‬
‫קיבלתי הרבה חסויות, הרבה עוקבים.‬
‫שני ראפרים מפורסמים הטיסו אותי ללוס אנג'לס‬ ‫כדי להשתתף בסרטון מוזיקה.‬
‫זה מה שעבדתי עליו.‬
‫אני די בטוח שזה הגיע‬ ‫מהסיפור עם ג'ימי פאלון.‬
‫אני מקווה להיהפך למשהו גדול.‬ ‫אני איהפך למשהו גדול.‬
‫כאילו, אני כאן.‬
‫הריקוד הוא הזדמנות לחלום.‬
‫והחלום הזה הוא משהו שאפרו-אמריקאים,‬
‫אולי לא מלמדים אותנו את זה…‬
‫על האפרו-אמריקאים‬ ‫נאסרה גישה לחיים חברתיים,‬
‫אבל משהו אחר יכול לקרות בריקוד.‬
‫בריקוד אנחנו יכולים להביע זעם,‬
‫להביע תשוקה.‬
‫אנחנו יכולים להביע תהייה לגבי העתיד,‬
‫איך זה יהיה בעוד 50 שנה?‬
‫אני יודע, אהפוך את זה לריקוד.‬ ‫ארקוד כאילו אני רובוט.‬
‫זה יעזור לי לדמיין אפשרות כלשהי בעתיד.‬
‫הווגינג נולד בשנות ה-80,‬ ‫כשקהילות קווירים שחורים בהארלם ‬
‫דמיינו עולם שבו יוכלו להיות דוגמנים,‬ ‫בני אצולה או כל דבר אחר שיחפצו בו.‬
‫המקור להליכת הירח הוא בסטפס,‬
‫תגובה יצירתית לאיסור התופים בשנות העבדות.‬
‫ותנועת הטוורקינג נובעת‬ ‫מריקודים רבים במערב אפריקה,‬
‫ובאה לידי ביטוי פעמים רבות‬ ‫בטקסים שחוגגים את החיים.‬
‫כשאין הכרה למקור הריקודים, קל לשכוח‬
‫שמדובר בשרידים היסטוריים‬ ‫שכל דור מעצב ומעביר הלאה,‬
‫וכך מגדיר את עצמו.‬
‫אבותינו אולי עברו לתנועה מתואמת‬ ‫כדי להעמיד פנים שאנחנו חזקים יותר,‬
‫אבל מחקרים מראים‬
‫שהריקוד מחזק את האמפתיה שלנו זה לזה,‬
‫את הסבלנות, את הנדיבות ומחליש דעות קדומות.‬
‫הוא יוצר את מה שהחוקרים מכנים‬ ‫"טשטוש גבולות האני-זולתי".‬
‫האחר חש שהוא שלוחה שלנו.‬
‫ריקוד הוא החיים, לא?‬
‫הוא החיים עצמם.‬
‫אני רוקד כי זה גורם לי להרגיש חופשי.‬
‫כך אני מדבר. כך אני מתקשר.‬
‫זה מה שהופך אותי לאנושית.‬ ‫-אני מאמין‬
‫שזאת צורת התקשורת הפגיעה ביותר.‬
‫ריקוד אינו רק עניין של למצוא בן זוג,‬
‫או להתפאר במשהו שאתה יודע.‬
‫הריקוד גם נותן לנו הזדמנות להראות‬ ‫את מי שאנחנו חושבים שאנחנו רוצים להיות.‬
‫תרגום כתוביות: דנה סבן‬