V roce 1983
se Michael Jackson tímto zapsal do televizní historie.
Byly to jen dvě a půl vteřiny,
ale zanechaly trvalou kulturní stopu.
V divadle Apollo v Harlemu však o tři desítky let dříve
předvedl Bill Bailey to samé.
Je to běžný příběh.
Díky Madonnině choreografii k videoklipu „Vogue“ z roku 1990
začalo být v módě pózování.
Vogue však byl součástí undergroundové kultury již léta.
Poté, co Miley Cyrus v roce 2013 zavrtěla zadkem na VMA,
byl do Oxfordského slovníku přidán výraz twerking.
Ale rapperka Big Freedia natřásala svoji *** ve videoklipech,
když Miley ještě tahala kačera.
Toto video odstartovalo jednu z největších tanečních mánií roku 2019
a Charli D'Ameliová se díky němu vyšvihla mezi elitu TikToku.
Ale renegade ve skutečnosti vymyslela jiná dívka, Jalaiah Harmonová,
která mnohem dřív zveřejnila toto video.
A pohyby v tomto tanci jsou ještě mnohem starší.
Staví na dekádách hip hopu a afrického tance.
Společenský tanec je v podstatě skupinové myšlení.
Společně vymyslíme, jak se chceme hýbat, a zkusíme to.
A toto se děje rychleji než kdy dřív.
Jaké jsou nejnovější tance?
Máme„Up“ od Cardi B.
Bože, to jsme tančili s Chrisem. Je to virální.
- A tohle. - „Corvette Corvette“.
„Laffy Taffy“.
Na „Old Town Road“ jsme tančili, ještě než to byl hit.
- Jo. - Takhle taky.
Vnímáte to.
- Lock it, lock it. - „Hit the Quan“.
- Klepni na zeď. - Zavrť se, tleskni.
Je to jako „Ju Ju On“.
Vlastně v každém hitu za poslední dva roky
byla taneční výzva.
Všechny tyto tance tančily miliony lidí,
ale na taneční mánii se dá dobře vydělat.
U Charli D'Ameliové kromě tanečních videí také uvidíte, jak odpočívá
v exkluzívním pyžamu značky Dunkin'
a pózuje s dalšími věcmi této značky,
jedné z mnoha, co touží oslovit jejích více než 117 milionů followerů
a za příspěvek nabízí údajně až šestimístnou částku.
A hra Fortnite taneční mánie doslova prodává.
Těch pár dolarů, které lidé platí za podobné doplňky,
za rok vytvoří miliardové zisky.
Je tu jasně viditelná nerovnost mezi těmi,
kteří na tanečních trendech nejvíc vydělávají, a všemi ostatními.
Jak taková taneční mánie vzniká?
A kdo by na ní měl vydělávat?
Některé ženy se zbavily zábran a uvolnily se při charlestonu.
Odteď je tanec a zábava to samé pro kluky i holky.
Al Gore a já předvedeme macarenu.
Všichni tančí jako Soulja Boy, každý je Superman.
Vyberou si svůj styl a dají do toho všechno.
TANEČNÍ MÁNIE
Lidé jsou dost slabá zvířata.
Nejsme moc rychlí.
Nejsme moc silní a máme velmi jemnou kůži.
Predátorům se jevíme jako vhodná kořist.
Proto jsme se podle jedné evoluční teorie naučili takový trik.
Když stojíme u sebe a všichni se stejně hýbeme,
můžeme vypadat jako mnohem větší zvíře a vyděsit predátory.
Jinými slovy,
možná jsme se začali synchronizovat, abychom přežili. Máme to prostě v sobě.
Když v houpacích křeslech sedí dva lidé vedle sebe,
začnou se podvědomě houpat stejně.
A když se hýbeme synchronně, naše těla uvolní nálož endorfinů,
takže to chceme dělat ještě víc, abychom zastrašili nepřítele,
uctívali naše bohy, oslavovali, truchlili a spojili se jako komunita.
Ale aby se synchronně hýbali cizí lidé?
To je poměrně nový fenomén.
Taneční mánie mají úžasné životní cykly,
které mají několik jakoby dílů.
PRVNÍ KROK
VYNÁLEZ
Vždycky existuje nějaká komunita,
která si řekne: „Co kdyby tohle byl tanec?“
A pak se ten tanec začne šířit, obvykle v místním kontextu.
V případě zjevně první taneční mánie na světě
šlo o rakouské horské vesnice.
„Waltzen“ znamená německy „točit se“.
Páry se točily a společně se pohybovaly v kruhu po místnosti.
Bylo to úplně jiné než tance populární na královských dvorech v Evropě,
které byly strnulé a náročné, s propracovanou choreografií,
včetně takových detailů, jako kam se dívat a jak se tvářit.
Muži a ženy měli odstup na délku paže,
ale valčík byl intimnější, uvolněnější a rychlejší.
Ženy si dokonce trochu nadzvedly sukně
a skandálně tak odhalily kotníky.
Ale ani z takového skvělého tance se nemůže stát mánie,
když nenajde způsob, jak se šířit.
ŠÍŘENÍ
Podle jedné teorie můžeme poděkovat Napoleonu Bonapartovi,
jehož armáda počátkem 19. století táhla Evropou
a brala valčík s sebou.
Do Anglie Napoleon nikdy nepronikl,
valčík však ano.
Pak se na lodích přeplavil přes Atlantik do Spojených států.
Ale to je jen polovina cesty.
Pak dojde na část, a ta je nevyhnutelná,
kdy ho někteří lidé budou nenávidět.
TŘETÍ KROK
HATEŘI
V USA se v Etiketě pro dámy z roku 1840 o valčíku píše:
„Na té těsné blízkosti lidí,
na těch postojích a pohybech,
je něco, co se neslučuje s jemností ženy.“
Jiní varovali, že může vyvolat „prudké emoce“,
„rozrušení“, „příznaky nervozity“
a „ublížit mladým víc, než mnoho neřestí,
proti kterým se káže v kostele.“
Ale…
Tanec se nedá potlačit. Lidé prostě musí tančit.
A to nás přivádí k poslednímu kroku.
ŠIROKÉ PŘIJETÍ
Valčíková mánie trvala asi dvě století
a někteří skladatelé na něm udělali kariéru, třeba…
Johann Strauss.
…a jeho nejpopulárnější valčík „Na krásném modrém Dunaji.“
Na tento valčík se nejspíš naklánělo, houpalo a točilo víc lidí,
než na kterýkoli jiný.
Ale z valčíku by se dnes jen těžko stala mánie,
hlavně proto, že se nevejde na displej mobilu.
Podle známého vtipu vypadají tance z TikToku
jako byste řídili letecký provoz,
protože se zaměřují na horní část těla a mají takové hranaté pohyby.
Takže se vejdou na displej mobilu a středem pozornosti je vaše tvář.
Charli D'Ameliová vám řekne,
že výrazy obličeje jsou pro natočení dobrého videa klíčové.
Lidé chtějí takový zaujatý výraz.
Nejoblíbenější TikTokeři vědí, jak používat našpulený výraz,
ostýchavé kousnutí do jazyka a výraz nesouhlasu.
A to při velmi rychlých pohybech.
A zrychlil se i životní cyklus tanečních mánií.
Nejdřív vymyslíte tanec.
Jednou jsem se prostě nudila v autobuse cestou domů.
A napadlo mě: „Tohle je dobrá píseň, vymyslím na ni tanec.“
Pak se ho rozhodnete sdílet.
Nahrajete ho třeba na Dubsmash, konkurenta TikToku.
Dubsmash byl první.
Podle mě byli všichni černošští autoři na Dubsmashi.
A když to zveřejníte, najednou to dělají i vaši přátelé.
A to je skvělý pocit.
A pak to začnou dělat i přátelé vašich přátel.
Jeden z nich to nahraje na TikTok
a najednou váš tanec tančí slavný TikToker.
Je to neuvěřitelné.
A než se nadějete, tančí ho tisíce lidí.
Z mého tanečního videa je virál!
Toho trendu se chytí i další významní influenceři.
A YouTubeři pak tvoří celé tutoriály, jak na to.
Mezitím vyletí počet followerů toho slavného TikTokera,
což mu dává moc,
protože hudební společnosti v něm možná vidí budoucí hvězdu
a celostátní televize ho zvou propagovat jeho píseň.
A nyní je s námi ve studiu Addison Raeová.
A taky předvést ty zábavné tance z TikToku, i ten váš.
Když byl můj tanec poprvé u Jimmyho Fallona
a viděla jsem, jak ho tančí Addison Raeová…
Byla jsem v šoku: „Proboha.“
A já: „Super, můj tanec je v celostátní televizi.“
A na můj tanec se dívají všichni ti lidé.
Ale nejhorší na tom bylo, že nevědí, že je to náš tanec s Myou.
V tom dílu Jimmyho Fallona z roku 2021 nezveřejňovali jména autorů těchto tanců,
což byla většinou černošská mládež.
A pak si sednete a začnete si říkat:
„Sakra, kéž bych tam svůj tanec předváděla já.“
Ten pocit je skoro stejně starý jako samotné taneční mánie.
Protože od dob valčíku
většina tanečních mánií nepochází z Evropy.
Začínají v afroamerické komunitě.
Když byli Afričané zotročeni a přivezeni do Spojených států,
zakázali jim bubnování.
Tak jsme se naučili, jak udržet rytmus na svém těle.
Ten rytmus je takový základní rytmus Pattin' Juba.
Po emancipaci…
Stal se základem charlestonu.
…pojmenovaném po jihoamerickém městě, kde ho vymysleli černošští Američané
v prvních letech svobody.
Je to tanec, který lidem umožňuje vyjádřit živelnost
a představit si něco jiného, třeba:
„Co kdybych žil ve velkém městě a ne v Jižní Karolíně? Jak bych se hýbal?“
A pak se šířil.
Mnozí věřili, že díky skupině sirotků,
kteří cestovali s dechovou kapelou a při hraní tančili charleston.
Když miliony Afroameričanů migrovaly na sever,
vzaly si ten tanec s sebou.
Do New Yorku přijely zrovna v době, kdy začínaly noční kluby,
kde jej tančili moderní mladí běloši
a jejich rodiče jím pohrdali.
Několik měst ho zakázalo.
Lékaři varovali, že „charlestonové koleno“ zkracuje život,
že mládež se utancuje a budou z nich „fyzické trosky“,
budou mít „přetížená srdce“ a „tucet dalších chorob“.
Ale ten tanec se nedal zastavit.
Na Broadwayi debutoval v roce 1923
v jednom z prvních černošských představení.
A pak ho americká tanečnice Josephine Bakerová,
Beyoncé své doby, dovezla do Evropy
a diváci se jen hrnuli, aby to mohli spatřit.
Charleston zachytil ducha 20. let a tančili ho všichni.
Byl tam takový příslib…
A takhle to chci udělat, jako gesto.
…taková vitalita vzrušující budoucnosti.
Charleston je jeden ze způsobů, jak si pamatujeme Bouřlivá 20. léta.
Ten styl, ta energie, kdo tam byl.
Když však zapomínáme na původní tanec,
je snazší zapomenout na historii, kterou představuje.
A celý tento proces je komplikovanější,
když uznání za taneční mánii může získat jediný člověk tím,
že ho okamžitě šíří mezi miliony lidí.
Dámy a pánové, přichází Chubby Checker!
Na tomhle klipu je nejlepší publikum.
Všichni sedí na židlích
a tleskají na špatnou dobu
a podezřívavě se po sobě dívají, jako by si nebyli jistí,
jestli se jim to má líbit.
Moderátor pořadu Dick Clark požádal Chubbyho Checkera,
aby tu píseň nahrál.
Před několika lety dominoval hitparádám R&B originál
od Hanka Ballarda a the Midnighters.
V USA se však na první místo dostala dvakrát Checkerova verze
a obletěla celý svět.
Pár let předtím celý národ šokovalo Elvisovo kroužení boky.
O pár let později se však kultura mládeže zradikalizovala.
Pravým tancem své doby byl twist,
dost sexy na to, aby štval rodiče, ale ne zas moc.
Twist se rozhodně dá zařadit do charlestonu
nebo do cakewalku.
Twist není vlastně samostatný.
Ale to bylo tajemství jeho úspěchu.
Byl velmi snadný.
Twist jste se skoro vůbec nemuseli učit.
Chubby Checker pak přišel s dalšími snadnými tanci jako fly,
pony time,
let's twist again a v roce 1962 limbo rock.
A hudební společnosti se chytly.
Taneční mánie prodávaly desky. Některé chtěly naučit lidi nové pohyby.
Ale k tomu série fotek nestačí.
Tak většinou dělaly to, co…
Johann Strauss.
…udělal o 200 let dříve.
Přiživily se na tanci, který už byl populární.
„Do You Love Me“ od The Contours nacpalo do jednoho refrénu dva.
Umím mash potato,
umím twist…
Pak začaly být taneční mánie víc funky.
Soul Train debutoval v roce 1971.
Je to jiná planeta.
Každý tanečník dělá něco, co navazuje na něco předchozího,
ale každý to své.
Soul Train byl první americký celostátní program od černochů pro černochy.
A nutí vás k tomu, abyste se přidali
a tancovali a předvedli své pohyby.
Tohle radši nebudu zkoušet. To už je moc.
Stal se z něj nejdéle vysílaný televizní pořad v dějinách Ameriky,
zpopularizoval tanec funky chicken,
popping, robota a samozřejmě soul train line.
Ale i když takové tance prodávaly desky,
nebyly cenné samy o sobě,
protože na ně nešla uplatnit vlastnická práva.
V jedné přelomové soudní při
někdo zkusil uplatnit vlastnická práva na telefonní seznam.
A Úřad pro autorská práva řekl, že to nejde.
Ale v tomto rozsudku se píše,
že cokoli kreativnějšího než telefonní seznam
lze chránit vlastnickým právem.
Ale realita je jiná.
Americký Úřad pro autorská práva tvrdí, že tanec musí být „choreografické dílo“,
které podle něj obvykle obsahuje jeden nebo více těchto prvků:
„Rytmický pohyb
uspořádaný do série, která je koherentní a expresivní,
vypráví divákům příběh
prostřednictvím kvalifikovaných jedinců a tančí se na hudbu.“
Toto samozřejmě splňuje balet, skoro každý.
Srovnejte to s něčím jako je charleston,
který si vytvořila amatérská komunita
pro svoji zábavu.
Takže Úřad pro autorská práva není ochoten zapsat něco,
co je podle něj společenský tanec.
Americký úřad pro autorská práva dokonce výslovně říká:
„Společenské tance a jednoduché sestavy nelze zapsat jako jedinečná díla.“
Například standardní tance, square a swingové tance.
Ale tyto definice byly sepsány před érou MTV.
Videoklipy jako Jacksonův „Beat It“ z roku 1983 byly nová umělecká forma.
Bylo to vlastně první video,
které vytvořilo propracovaný tanec přímo k popové písni.
Byl to začátek nové éry, kdy lidé mohli opakovaně studovat tanec,
jako třeba hammer dance od MC Hammera.
Stát! Čas na kladivo!
Humpty dance od Digital Underground.
Předveď humpty hump. Dělej, předveď humpty hump…
Madonnina verze voguingu.
A samozřejmě macarena.
S příchodem YouTube
mohly tance cestovat po světě snadněji než kdy dřív.
Lidé tančili na „Chicken Noodle Soup“,
tančili passinho
a navzájem se učili, jak se prodougiovat novým miléniem.
A pak „Gangnam Style“ od Psy rozbila YouTube.
Ale vážně, to video překročilo maximální počet zhlédnutí,
takže museli nastavit nové limity.
A pak přišly sociální sítě
jako Dubsmash a TikTok, kde bylo tanečních mánií ještě víc.
Říkalo se jim „taneční výzvy“.
Největší taneční mánie však už nevytvářejí hudebníci na podporu prodeje,
ale fanoušci,
kteří si s již hotovou písní mohou vysloužit trochu slávy jen tím,
že na ni tančí.
A takový tanec předvádí před publikem lidé,
kteří jsou dost kvalifikovaní.
Ale pořád není jasné,
jestli lze tyto tance registrovat u Úřadu pro autorská práva.
Není moc soudních pří o choreografie.
Tvůrci těchto tanců na Fortnite podali žalobu,
že má ta hra z jejich díla neoprávněný zisk,
včetně Alfonsa Ribeira, kterého možná znáte jako Carltona.
Ale kalifornský soud rozhodl,
že se musí nejdřív zapsat u Úřadu pro autorská práva.
A v Alfonsově případu Úřad pro autorská práva řekl,
že je to „moc jednoduchá sestava“.
A tak ji nelze registrovat.
To je jedna z ironií.
Kdybyste se pokusili sáhnout na cokoli od Fortnite,
poštvali by na vás deset právníků přes autorská práva
a hrozili zabavením domu.
Ve Fortnite je dokonce i charleston.
Já bych dokonce řekl, že Fortnite by se za to měl stydět,
ale nestydí se.
Ale to, že tanec nebývá chráněn autorskými právy,
je také motorem kreativity.
Rozhodně o něco přicházíme,
pokud se lidé příliš horlivě navzájem soudí o autorská práva k tancům.
Vytrácí se tak tvůrčí praxe
a chybí taková ta posloupnost předělávek,
kdy si přidáte něco svého.
Společenský tanec by přišel o tu společenskost.
A mnoho dnešních tvůrců tanečních mánií ani nechce,
aby jim lidé za tančení jejich tanců platili.
Chtějí jen uznání.
Pro lidi, jejichž tance se šíří, dnes existuje spousta příležitostí.
Takže je neuznání jejich zásluh poškozuje.
V létě roku 2021 černošští autoři z TikToku stávkovali.
Takže nebylo možné ignorovat,
kolik dnešní taneční kultury závisí na jejich kreativitě.
Když vědí, že ten tanec nevytvořili, ať prostě zveřejní autora.
Není to tak těžké. Fakt ne.
Ale přinejmenším
už kultura autorství vykazuje určité změny.
Teď, když jste populární influencer a tančíte něčí tanec,
očekává se,
že přidáte titulek, kde označíte původního autora.
Dokonce i Fortnite
začal označovat a zveřejňovat autory svých nejnovějších tanců.
A ten díl Jimmyho Fallona s Addison Raeovou
vyvolal okamžitý odpor. A pak…
Seděl jsem v autě
a jel někam pro babičku, když mi přišla ta zpráva.
Poskakovala jsem a volala: „Mami, koukej!“
Byla jsem úplně nadšená.
Byla jsem tak šťastná.
To se mi určitě zdá.
Není možný, že bych mohl jít do národní televize
a ukázat svůj tanec všem těm lidem.
Byl to takový omluvný díl
a původní autoři mohli Americe ukázat své kroky sami.
Když jsem byla u Jimmyho Fallona,
dostala jsem pak spoustu různých příležitostí.
Mám spoustu reklamy, hodně sledujících.
Dva slavní rappeři mě vzali do L.A. natočit videoklip.
Tak na tom teď pracuju.
Určitě je to díky tomu Jimmymu Fallonovi.
Doufám, že se prosadím. Určitě jo.
To je jasný.
Tanec je příležitost snít.
A tohle snění je něco, co Afroameričané…
Možná to ve své historii nemáme.
Afroameričané se nemohli účastnit společenského života,
ale v tanci je možné něco jiného.
Tancem můžeme vyjádřit pobouření.
Můžeme vyjádřit touhu.
Můžeme vyjádřit přemýšlení nad budoucností,
třeba jaké to asi bude za 50 let?
Já vím, udělám z toho tanec. Budu tancovat jako robot.
To mi pomůže představit si nějakou budoucnost.
Voguing se zrodil v 80. letech,
když si homosexuálové různých etnik z Harlemu představovali svět,
kde mohou být modelky, šlechta nebo cokoli, co si přejí.
Moonwalk vychází ze stepu,
kreativní reakce na zákaz bubnů v dobách otroctví.
A twerkování je základní pohyb v mnoha západoafrických tancích,
které se často tančí při obřadech oslavujících život.
Když tance nemají známé autory, je snazší zapomenout,
že jsou to umělecké artefakty, které předává a tvoří každá generace,
čímž je definuje.
Naši předkové se možná stejně hýbali, aby předstírali, že jsou silnější.
Ale podle vědeckých studií
jsme díky tanci k sobě navzájem empatičtější,
trpělivější, velkorysejší a máme méně předsudků.
Vzniká při něm něco, čemu vědci říkají „splynutí s druhými“.
Máme pocit, že druhý člověk je prodloužením nás.
Tanec je život. Že?
Je to život sám.
Tančím, protože se přitom cítím nejsvobodnější.
Takhle mluvím. Takhle komunikuju.
Dělá ze mě člověka.
Myslím, že je to nejzranitelnější forma komunikace.
Takže tanec není jen o nalezení romantického partnera
nebo o předvedení něčeho, co už umíte.
Tanec nám také dává šanci podělit se o to, kým chceme být.
Překlad titulků: Zdenka Slezáková