Godine 1983.
Michael Jackson ovime je stvorio televizijsku povijest.
Trajalo je samo 2,5 sekunde,
a ostavilo je trajan kulturni trag.
Ali tri desetljeća prije, u kazalištu Apollo u Harlemu,
Bill Bailey otplesao je isti pokret.
Uobičajena priča.
Madonnina koreografija u spotu iz 1990. za „Vogue”
postala je popularna zbog raznih poza u spotu.
Voguing je godinama bio dio underground kulture.
Nakon što je Miley Cyrus tresla guzom 2013. godine
u Oxfordski rječnik dodana je riječ „twerkanje“.
Reperica Big Freedia tresla je… u svojim spotovima
još dok je Miley mislila da dečki imaju uši.
Ovaj je video započeo jedan od najpopularnijih viralnih plesova 2019.
i pomogao Charli D'Amelio da postane kraljica TikToka.
Ali druga je tinejdžerica Jalaiah Harmon izmislila Renegade
u videu tjednima prije.
Pokreti u toj koreografiji sežu dalje u prošlost.
Izgrađeni su na desetljećima hip-hopa i afričkog plesa.
Društveni ples grupno je razmišljanje.
Zajedno shvatimo kako se želimo kretati i pokušamo.
To se događa brže nego dosad.
Koji su najpopularniji?
Up Cardi B.
Chris i ja izmislili smo taj ples. Viralno je.
-Ovo. -Corvette, Corvette.
Laffy Taffy.
Drmali smo na „Old Town Road” prije negoli je bila hit.
-Da. -I ovako.
Vibriraš.
-„Lock it, lock it.“ -„Hit the Quan.“
-Dodirni zid. -Zatresi, plješći.
To je kao „Juju On”.
Svaka hit-pjesma u zadnje dvije godine imala je plesni izazov.
Sve su ove plesove plesali milijuni ljudi,
ali oko popularnih plesova vrti se i mnogo novca.
Između plesnih spotova Charli D'Amelio,
vidjet ćete je u ekskluzivnoj pidžami brenda Dunkin
i kako pozira s njihovom drugom robom.
Jedan je to od mnogih brendova koji žele doći do više od 117 milijuna pratitelja
i spremni su platiti šesteroznamenkasti iznos po objavi.
Igra Fortnite doslovno prodaje zarazne plesove.
Nekoliko dolara za ovakve dodatke
donose milijarde dolara godišnje.
Postoji vrlo očita nejednakost
između onih koji masno zarađuju na plesnim trendovima
i svih ostalih.
Što ples čini popularnim?
I tko bi na njemu trebao zarađivati?
Neke su žene oslobođenje našle u čarlstonu.
Odsad su ples i zabava jednaki dječacima i djevojčicama.
Al Gore i ja otplesat ćemo Macarenu.
Svi koji plešu kao Soulja Boy, svi su Supermani.
Biraju svoj stil i daju sve od sebe.
POPULARNI PLESOVI
Ljudi su prilično slabe životinje. Nismo naročito brzi,
nismo naročito jaki i koža nam je mekana.
Grabežljivcima se doimamo prikladnim plijenom.
Jedna evolucijska teorija kaže da smo naučili trik.
Ako stojimo zajedno i usklađeno se krećemo,
možemo izgledati kao veća zvijer i otjerati grabežljivce.
Drugim riječima,
možda smo se počeli usklađivati da preživimo.
To nam je urođeno.
Ako dvoje ljudi sjedi na stolcima za ljuljanje,
podsvjesno će se ujednačeno kretati naprijed-natrag.
Kad smo usklađeni, tijela nam izlučuju endorfin
koji nas potiče da to činimo češće da zastrašimo neprijatelje,
štujemo svoje bogove, slavimo, tugujemo i povezujemo se kao zajednica.
Ali stranci koji se usklađeno kreću?
To je prilično nov fenomen.
Popularni plesovi imaju nevjerojatne životne cikluse od nekoliko dijelova.
PRVI KORAK
IZUM
Uvijek postoji neka izvorna zajednica
koja pomisli: „Što ako bi ovo bio ples?”
A onda se taj ples podijeli, obično u mjesnom okruženju.
Prvi slučajevi zaluđenosti nekim plesom
bili su u austrijskim planinskim selima.
„Waltzen“ je na njemačkom „vrtjeti se“.
Parovi bi se vrtjeli i zajedno kretali ukrug po prostoriji.
To se razlikovalo od popularnih plesova na europskim dvorima
koji su bili kruti i teški, a detaljna koreografija
određivala je gdje treba gledati i s kakvim izrazom lica.
Muškarci i žene bili su si nadohvat ruke,
ali valcer je bio intimniji, opušteniji, brži.
Žene bi čak malo podigle suknje,
skandalozno otkrivajući gležnjeve.
Ali čak ni ovakav sjajan ples ne može postati popularan
ako ne nađe način da se proširi.
ŠIRENJE
Prema jednoj teoriji, možete zahvaliti Napoléonu Bonaparteu,
čija je vojska početkom 19. stoljeća pokosila Europu,
pronoseći valcer.
Napoléon nikad nije prodro u Englesku,
ali valcer jest.
A onda je brodovima preko Atlantika doplovio u SAD.
Ali to je samo pola putovanja.
A tu je i dio, a to je gotovo neizbježno,
da ima i onih koji to mrze.
TREĆI KORAK
MRZITELJI
U Bontonu za dame iz SAD-a 1840. godine o valceru je pisalo ovo:
„Postoji nešto u bliskosti osoba,
u stavovima i u pokretima,
što se ne slaže s nježnošću žene.“
Drugi su upozoravali da stvara „nasilne emocije,
uznemirenost, živčane simptome,“
i „nanose više štete mladima od mnogih poroka
propovijedanih s propovjedaonice.“
Ali…
Ples neće propasti. Ljudi moraju plesati.
To nas dovodi do zadnjeg koraka.
OPĆE PRIHVAĆANJE
Zaluđenost valcerom trajala je gotovo dva stoljeća
i stvorila karijere skladatelja poput…
Johann Strauss.
…i njegova hita „Na lijepom plavom Dunavu”.
Više se ljudi vjerojatno njihalo, ljuljalo i okretalo na ovaj valcer
nego na ijedan drugi.
Ali valcer bi danas teško postao popularan.
Uglavnom zato što ne stane na zaslon mobitela.
Plesovi na TikToku izgledaju kao da upravljate zračnim prometom
jer su usmjereni na gornji dio tijela i imaju kutne pokrete.
Tako da ostanu u kadru, a u sredini je vaše lice.
Charli D'Amelio rekla bi da su izrazi lica najvažniji za snimanje dobrog videa.
Ljudi žele animirani izraz.
Najpopularniji TikTokeri izgledaju kao da nešto smrdi,
zavodljivo plaze jezik i glume nedostižne,
a sve dok izvode vrlo brze pokrete.
I životni ciklus plesne pomame ubrzao se.
Prvo izmislite ples.
Bilo mi je dosadno u autobusu.
Čula sam dobru pjesmu i za nju smislila ples.
A onda ga podijelite.
Možda ga objavite na Dubsmashu, TikTokovu suparniku.
-Objavio sam na Dubsmashu. -Crni su autori bili na Dubsmashu.
Kad ga objavite, počnu ga plesati vaši prijatelji.
Što je sjajno. A onda, začudo, plešu ga prijatelji vaših prijatelja.
Netko objavi video na TikToku
i najednom ga pleše slavni TikToker.
Nevjerojatno.
I za tili čas plešu ga tisuće ljudi.
Moj ples postao je viralan!
Drugi važni influenceri priključuju se trendu.
YouTuberi sad snimaju videoupute o tom plesu.
U međuvremenu, slavni TikToker ima sve više pratitelja,
čime dolazi i moć jer izdavači glazbe mogu otkriti novu pop-zvijezdu
pa ih pozovu na državnu televiziju da promoviraju svoj album…
S nama je u studiju Addison Rae.
…i predstave sve te zabavne plesove na TikToku, uključujući i vaš.
Kad sam vidjela svoj ples na televiziji
i da ga izvodi Addison Rae, bila sam…
Bila sam šokirana.
„Moj ples je na državnoj televiziji.“
Svi su vidjeli moj ples.
Problem je što nisu znali da je to moj i Myin ples.
U tom dijelu emisije Jimmyja Fallona nisu navedeni autori tih plesova,
većinom crni tinejdžeri.
Kad malo zastanem, pomislim:
„Da bar ja izvodim svoj ples.”
Taj je osjećaj star gotovo kao i popularni plesovi.
Jer nakon valcera većina popularnih plesova nije potekla iz Europe.
Nastali su u afroameričkoj zajednici.
Kad su Afroamerikance porobili i doveli u SAD, bubnjanje je bilo zabranjeno.
Naučili smo zadržati ritam na tijelu.
Ovo je osnovni ritam plesnog stila Pattin' Juba.
-Nakon emancipacije… -Postaje temelj čarlstona.
Nazvanom po južnjačkom gradu gdje su ga izmislili Afroamerikanci
u prvim godinama slobode.
Postaje ples koji omogućava izražavanje živahnosti
i maštarije poput:
„Što kad bih živio u velikom gradu? Kako bih se kretao?“
A onda se proširio,
mnogi vjeruju, zahvaljujući grupi siročadi iz trubačkog orkestra
koji su plesali čarlston dok su svirali.
Kad su milijuni Afroamerikanaca migrirali na sjever, ponijeli su ples sa sobom.
Došli su u New York za vrijeme pojave noćnih klubova,
gdje su ples prihvatili mladi bijelci,
a njihovi ga roditelji prezirali.
Više ga je gradova zabranilo.
Liječnici su upozoravali na „čarlstonsko koljeno“,
da će djeca postati „fizičke olupine
prenapregnutih srca“ s „desetak drugih poremećaja”.
Ali ples se nije moglo zaustaviti.
Debitirao je na Broadwayu 1923. godine
u jednoj od prvih isključivo crnačkih izvedbi.
Američka plesačica Josephine Baker,
Beyoncé svoga vremena, pronijela ga je Europom.
Publika se sjatila da ga vidi.
Čarlston je uhvatio duh 20-ih i svi su ga plesali.
Bilo je to obećanje…
Činim to kao gestu.
Vitalnost neke naelektrizirane budućnosti.
Čarlston je jedan dio po kojem pamtimo burne dvadesete.
Stil, energija, tadašnji ljudi.
Ali od zaboravljanja izvornog plesa
lakše je zaboraviti povijest koju predstavlja.
Cijeli proces postaje kompliciraniji
kad jedna osoba može dobiti zasluge za plesnu pomamu šireći je milijunima.
Dame i gospodo, Chubby Checker!
Najdraža mi je reakcija publike.
Svi sjede
i plješću u krivom ritmu glazbe.
Sumnjičavo se gledaju kao da nisu sigurni treba li im se svidjeti.
Voditelj emisije Dick Clark zamolio je Chubbyja Checkera da snimi pjesmu.
Izvornu je nekoliko godina prije izveo Hank Ballard s Midnightersima.
Ali Checkerova je verzija dvaput bila broj jedan u SAD-u
i puštala se po svijetu.
Nekoliko godina prije, Elvisovo drmanje bokovima zaprepastilo je naciju.
Nekoliko godina poslije, radikalizirala se kultura mladih.
Twist je bio ples tog vremena.
Dovoljno seksi da uzruja roditelje, ali ne previše.
Možete ubaciti malo twista u čarlston
ili ga iskombinirati s cakewalkom.
Nije zaseban ples.
Ali to je bila tajna njegova uspjeha.
Bilo je vrlo lagan.
Za twist gotovo da ništa niste morali učiti.
Chubby Checker nastavio je smišljati lake plesove za pjesme poput „Fly“,
„Pony Time“,
„Let's Twist Again“ i „Limbo Rock“ 1962.
Izdavači su vidjeli priliku.
Plesovi su prodavali ploče. Neki su poučavali nove pokrete.
Ali to je teško fotografijama.
Radili su ono što je…
Johann Strauss.
…učinio dva stoljeća prije.
Prikačio se na ples koji je već bio popularan.
„Do You Love Me” The Contoursa imala je dva plesa u refrenu.
-Znam plesati Mash Potato -Znam plesati Mash Potato
-Znam plesati twist -Znam plesati twist
A onda su popularni plesovi postali funky.
Soul Train debitirao je 1971.
Kao drugi planet.
Svaki plesač izvodi nešto povezano s pokretima prije,
ali posve svoje.
Soul Train bio je prvi američki program crnaca za crnce.
Poželiš se priključiti
i pokazati svoje pokrete.
Bolje da ovaj ne pokušavam. Previše je.
Postala je najdugovječnija TV serija u povijesti SAD-a.
Popularizirala je Funky Chicken,
popping, robota i, naravno, Soul Train Line.
Iako su ovakvi plesovi mogli prodavati ploče,
sami po sebi nisu bili posebno vrijedni
jer ih se nije moglo zaštititi autorskim pravima.
U najznačajnijem slučaju netko je pokušao zaštititi telefonski imenik.
Presuđeno je da se telefonski imenik ne može zaštititi.
Ali sve kreativnije od telefonskog imenika može ispunjavati uvjete
za zaštitu autorskih prava.
Zapravo nije tako.
Američki ured za autorska prava kaže da ples mora biti
„koreografski rad”
koji obično sadrži jedan ili više ovih elemenata:
„Ritmički pokret
u suvislom i izražajnom nizu
koji publici priča priču.
Izvode ga vješti pojedinci i uglazbljen je.“
Gotovo svaki balet je takav.
Usporedite to s nečim poput čarlstona koji su izvorno smislili amateri
radi vlastite zabave.
Ured za autorska prava nije htio registrirati
društvene plesove.
Štoviše, Ured izričito kaže: „Društveni plesovi i jednostavne koreografije
nisu zasebna djela.“
Primjeri su salonski, square i swing plesovi.
No ove su smjernice napisane prije doba MTV-ja.
Spotovi za pjesme poput „Beat It“ Michaela Jacksona iz 1983. godine
bili su nov oblik umjetnosti.
Ovaj je spot navijestio
kombinaciju pop-pjesme s plesom koji je bio izazovan i originalan.
Počelo je novo doba kad su ljudi mogli učiti ples kad su htjeli
poput Hammer Dancea MC Hammera…
Stani Pleši Hammer
…Humptyja Digital Undergrounda…
Pleši Humpty Hump Dođi i pleši Humpty Hump
…Madonnine verzije voguinga…
…i, naravno, Macarene.
Pojavom YouTubea plesovi su lakše nego ikad mogli putovati svijetom.
Plesalo se Chicken Noodle Soup,
Passinho,
i kroz dvijetisućite poučavali smo jedni druge Dougieju.
A onda je Psyjev „Gangnam Style“ „slomio“ YouTube.
Premašio je najveći broj pregleda koji neki video može imati,
pa su morali povećati gornju granicu.
Dolaskom društvenih mreža poput Dubsmasha i TikToka
plesovi su postali još teži.
Zapravo, zovu se „plesni izazovi“.
A najpopularnije plesove više ne stvaraju glazbenici radi bolje prodaje albuma,
nego ih smišljaju obožavatelji
koji se plesom na neku pjesmu mogu donekle i proslaviti.
Ovakav se ples izvodi pred svojevrsnom publikom
i izvode ga vješti pojedinci.
Ali još nije jasno mogu li se službeno registrirati.
Malo je sudske prakse u koreografiji.
Tvorci plesova tužili su Fortnite,
tvrdeći da igra nepošteno zarađuje od njihova rada,
uključujući Alfonsa Ribeira kojeg možda znate kao Carltona.
Ali sud je rekao da se plesovi prvo moraju registrirati.
Alfonsov ples Ured za autorska prava naziva „prejednostavnom koreografijom“.
Ne može se registrirati.
To je jedna od ironija.
Pokušate li taknuti išta Fortniteovo,
deset puta bi vas tužili za kršenje autorskih prava.
Čak je i čarlston u Fortniteu.
Fortnite treba biti sram zbog ovoga,
ali nije.
Činjenica da ples uglavnom nije zaštićen
također je pokretač kreativnosti.
Gubi se draž ako ljudi vrlo energično
tuže druge zbog autorskih prava na plesne pokrete.
Gubi se kreativnost
i nema toliko vlastitog štiha
i dodavanja vlastitih komentara.
Gubi se društveni dio društvenog plesa.
Mnogi tvorci današnjih popularnih plesova
ne žele nužno da im plaćaju oni koji ih plešu.
Samo žele priznanje.
Tvorcima viralnih plesova otvaraju se brojne financijske mogućnosti.
Nepriznavanje šteti autorima tih djela.
U ljeto 2021. godine crni TikTokeri stupili su u štrajk.
Bilo je nemoguće zanemariti koliki dio današnje plesne kulture
ovisi o njihovoj kreativnosti.
Ako znaju da nisu izmislili ples, samo neka navedu tko jest.
Nije tako teško. Stvarno nije.
U najmanju ruku,
kultura navođenja autora počela je pokazivati znakove promjena.
Ako ste popularan influencer i plešete nečiji ples,
očekuje se da ćete
napisati čiji ples plešete, a zatim označiti izvornog autora.
I Fortnite je počeo označavati i navoditi
autore svojih najnovijih plesnih emotea.
Plesni dio Jimmyja Fallona i Addison Rae
izazvao je trenutnu reakciju. A onda…
Sjedio sam u autu.
Išao sam po baku kad sam dobio poruku.
Skakala sam i govorila: „Mama, gle!”
Bila sam uzbuđena: „Isuse Bože!“
Bila sam presretna.
Sigurno sanjam.
Nema teorije da ću na državnoj televiziji
pred svima izvesti svoj ples.
Bila je to svojevrsna isprika
i izvorni su autori mogli Americi pokazati svoje pokrete.
Nakon te emisije
otvorilo mi se mnogo raznih prilika.
Dobila sam veliku reklamu, mnogo pratitelja.
Dvojica poznatih repera poslala su me u Los Angeles da snimimo spot.
Na tome sad radim.
Prilično sam siguran da je to plod gostovanja kod Jimmyja Fallona.
Nadam se da ću postati slavna. Postat ću slavna.
Tu sam.
Ples je prilika za sanjanje.
A to sanjanje Afroamerikanci
možda nemaju u svojoj povijesti.
Pristup društvenom životu Afroamerikancima je bio zabranjen,
ali u plesu je moguće nešto drugo.
Plesom možemo izraziti gnjev.
Možemo izraziti žudnju.
Možemo izraziti zanimanje za budućnost.
Recimo, kako će biti za 50 godina?
Pretvorit ću to u ples. Plesat ću kao robot.
To će mi pomoći da zamislim neku futurističku mogućnost.
Voguing je rođen 1980-ih kad su crnačke queer zajednice iz Harlema
zamišljale svijet u kojem mogu biti modeli, plemstvo ili što god požele.
Moonwalk potječe iz stepa,
kreativnog odgovora na zabranu bubnjeva u vrijeme ropstva.
Pokret za twerkanje temeljni je pokret u mnogim zapadnoafričkim plesovima
koji se često izvode u obredima proslave života.
Kad ne navedemo autore plesova, lako je zaboraviti
da su to povijesni artefakti koje prenosi i oblikuje svaki naraštaj,
dajući im značenje.
Naši su se preci usklađeno kretali kako bi se prikazali jačima.
No istraživanja pokazuju da nas ples čini suosjećajnijima,
strpljivijima, velikodušnijima i tolerantnijima.
Stvara ono što istraživači nazivaju „zamagljivanjem sebe“.
Druga se osoba osjeća kao dio nas.
Ples je život. Zar ne?
To je sam život.
Plešem jer se tako osjećam najslobodnije.
Tako govorim. Tako komuniciram.
Čini me čovjekom.
Mislim da je to najranjiviji oblik komunikacije.
Ples ne služi samo pronalasku romantičnog partnera
ili razmetanju onime što već znate.
Ples nam daje priliku da podijelimo ono što želimo biti.
Prijevod titlova: Tomislav Šimunić