Definitivno postoji izgled koji je u trendu
i vidiš ga kad god otvoriš Snapchat ili Instagram.
Tijelo oblika Coca-Cole.
Oblik gitare.
Mnogima tijelo s Instagrama ima oblik pješčanog sata.
Mislim da je više u obliku žlice.
To tijelo često dolazi u paru s određenim licem.
Velike usne, mačje oči.
Tanak mali nos.
Poput Kylie Jenner i sličnih.
Mislim da izgled na Instagramu nije stvaran.
Ovisi o tome što smatramo stvarnim.
Istina, neka su lica možda preuređena
unaprijed postavljenim filterima ili pomoću aplikacije Facetune,
gdje možete izmijeniti fotografiju,
promijeniti veličinu, izglađivati, mijenjati samu strukturu lica.
Sve te sitne promjene možemo vidjeti na sebi.
Sve više ljudi koji si to mogu priuštiti
počinje usvajati to lice u stvarnom životu.
Broj kozmetičkih zahvata gotovo se udvostručio u posljednjem desetljeću.
Postali su sigurniji, jeftiniji i napredniji.
Pacijenti koji im se podvrgavaju postaju mlađi i raznovrsniji.
Čini se da idemo prema budućnosti
u kojoj će naš izgled biti bitno izmjenjiv.
Je li to nešto loše?
Mijenja li plastična kirurgija način na koji se vidimo?
Kad rane zacijele, bit ćeš druga osoba.
Izvor mladosti na kraju relativno bezbolne šprice.
Ali nema jamstva da će sve završiti osmijehom.
Mislim da trebaju očekivati malo boli.
Stvar je u tome da izgledaš najbolje što možeš dok god možeš.
Nebitno je kako se osjećam. Lice mi se ne mijenja!
PLASTIČNA KIRURGIJA
Širok je raspon onoga što činimo da bismo izgledali dobro.
S jedne strane imamo aktivnosti poput tuširanja,
šminkanja i bojenja kose.
To se odavno smatra dobrim.
Poboljšavate svoju prirodnu ljepotu.
Ako promatraš jezik ljepote, razgovor o ljepoti razgovor je o moralu.
Prožeta je moralnošću.
„Zaslužuješ to. Vrijediš toga.
Nemoj se zapustiti. Nisi se smio zapustiti.“
Kad god osjetiš sram, krivnju, pohvalu, nagradu,
imaš pravo na moralnost.
S druge strane raspona,
stvari su riskantnije, bolnije, trajnije.
Ljudi i o tome donose moralni sud.
Primjerice The Swan, emisija iz 2004. zbog koje je poludjela cijela Amerika.
Emisija je znala da pomiče granice te se zvala…
Najneobičnije natjecanje u povijesti.
Ekipa kirurga,
stomatolog, psihologinja, trener i životna trenerica
pretvarala je ružne pačiće, kako su se sami nazvali, u labudove,
a zatim ih suprotstavljala na završnom izboru ljepote.
Gledateljima se svidjelo.
Milijuni su gledali svaki tjedan.
No recenzenti su je gotovo jednoglasno proglasili užasnom.
Nazvali su je groznom, besmislenom, štetnom i odbojnom.
Došla je i do udarnog termina na CNN-u.
Ne činite ih ružnima. Ne činite ih čak ni osrednjima.
Odijevate ih i dajete im grudi.
Nažalost, neki su ljudi negativno reagirali na emisiju.
Cindy je bila natjecateljica u prvoj sezoni.
Krenut ću od glave.
Podigla sam obrve.
Stavila sam implantate u obraze. Izvadili su mi masnoću ispod očiju.
Imala sam korekciju čeljusti i brade i podizanje kože lica.
Povećanje grudi. Korekciju opuštene kože trbuha.
I liposukciju unutarnje strane bedara.
Počela sam više razmišljati o plastičnoj kirurgiji
nakon drugog djeteta.
Moje je tijelo doživjelo veliku fizičku promjenu.
Kad sam prestala dojiti sina, grudi su mi se izobličile.
Bez obzira na vježbanje trbušnih mišića,
nisam gubila masnoću s trbuha.
Bili su mlada obitelj i nisu si mogli priuštiti estetsku operaciju.
Kad je The Swan na radiju objavio poziv na audiciju,
tad sam znala da moram bar pokušati.
I nije požalila.
Veoma sam zadovoljna.
To me uplašilo. Imala sam sitan struk.
Nikad nisam imala struk.
Volim svoj nos. Bila sam jako sretna tog dana.
Fora je.
Nakon te sezone
pola milijuna žena prijavilo se za sljedeću.
Više ljudi nego što živi na Islandu
htjelo je na televiziju radi plastične operacije.
Početkom 2000-ih naš se pojam ekstrema mijenjao.
No cijeli se taj raspon postupno mijenjao
gotovo stotinu godina.
Čovječanstvo nikad nije vidjelo nešto poput 1. svjetskog rata.
Suvremeno oružje, tenkovi, strojnice i otrovni plinovi ubili su milijune,
srušili gradove,
i ostavili naraštaj ranjenih vojnika.
Mnogi su bili unakaženi krhotinama granata i mecima.
Kirurzi još nisu vidjeli takve ozljede.
Kako bi ih popravili, morali su biti kreativni.
Izrada nosova iz hrskavice uzete s rebara,
izrada čeljusti od komadića kosti noge,
punjenje obraza pacijentovom mašću i tkivom.
Kirurzi su godinama radili na istim pacijentima,
trudeći se da opet sliče sebi.
Ako to nisu mogli učiniti tkivom,
angažirali bi prave umjetnike da izrade protetičke maske.
Svrha rada nije bila samo funkcionalnost.
Radilo se o izgledu.
Jedan od kirurga iz 1. svjetskog rata
danas je poznat kao otac estetske kirurgije.
Joseph je napisao:
„Netko tko želi normalan izgled,
želi biti neupadljiv,
ne bi trebao biti proglašen taštim.“
Nije liječio samo ranjenike.
Joseph je bio Židov, kao i mnogi njegovi pacijenti
koji su htjeli izbrisati karakteristike svog podrijetla,
što im je omogućilo neupadljivost
u neprijateljski nastrojenom društvu.
Pomogao je uključiti plastičnu operaciju u raspon
onoga što se radi samo radi estetike.
Sredinom 20-ih pola Amerike svaki je tjedan išlo u kino.
Mnoge nove zvijezde preuređivale su svoja lica
jer su ta lica bila ono što ih prodaje.
Komičarka Fanny Brice napravila je nov nos,
a miljenik žena Rudolph Valentino prepravio je uši.
Novine su
1924. pokrenule možda i prvo natjecanje u plastičnoj kirurgiji.
Potraga za najobičnijom djevojkom u New Yorku,
kako bi njezinu nesreću pretvorili u bogatstvo.
Pobijedila je Jacqueline Naagel i ideja je uspjela.
Dobila je filmski ugovor i odselila se u Kaliforniju.
Narednih desetljeća
plastična kirurgija postala je jeftinija, sigurnija i pristupačnija.
Ima više vrsta pružatelja usluga.
Različitih cijena.
Postala je poput drugih usluga, stoga ima širok raspon cijena.
Koja je razlika između rutinskog i ekstremnog?
Je li u potrebnom vremenu?
Je li riječ o tome možete li to raditi kod kuće ili je za to potreban stručnjak?
Radi li se o riziku i boli?
Inače mislimo samo na ono što bismo mi učinili ili bismo htjeli.
Je li push-up grudnjak ekstrem?
A aparatići ili lasersko uklanjanje dlaka?
Uklanjanje madeža? Skidanje masnih naslaga? Fileri? Botoks?
Donedavno,
botoks je smatran ludošću koju prakticiraju zvijezde.
Ubrizgavaju si otrov u lice.
Strahovito se promijenilo.
Prije nego što sam postala plastični kirurg,
bilo je puno stigme.
Ali općenito, sad vidim manje osjećaja krivnje,
manje tajnosti.
Prije rođenja djece imala sam struk.
U 20-ima sam imala lijep struk.
Pokazala sam liječniku kako želim izgledati,
ali bila je to fotografija mlade mene.
Uočila sam promjene.
Oči su mi počele izgledati malo teže, malo umornije,
a nisam se tako osjećala, nisam bila umorna.
Osjećala sam se sjajno, a izgledala umorno i to mi je smetalo.
Kao dijete sam imao ginekomastiju.
Kad sam odrastao,
išao sam na dvostruku mastektomiju,
odnosno uklanjanje tkiva dojke i masnog tkiva.
Vjerujem da će ti sve biti lakše
ako dobro izgledaš.
Uvijek sam primjećivala žene u prolazu.
Pomislila bih: „Ta žena je prekrasna.“
Uvijek su imale velike grudi.
Svačiji je raspon drukčiji.
Ovisi o tome tko ste i o kulturi iz koje dolazite.
Na nekim je mjestima kozmetička operacija rutina,
nešto što svi čine.
U Južnoj Koreji
svaka je treća žena u dvadesetima nešto operirala.
Postoji poseban naziv za operacije potrebne da poboljšate izglede za posao.
Ili u Brazilu.
Postoji priča o pravu na ljepotu
i kako starije žene, a ne samo mlađe,
imaju pravo na to.
Djelomično je za to zaslužan ovaj čovjek, Ivo Pitanguy,
svjetski poznati kirurg bogatih i slavnih.
Unosan je to posao. Kupio si je privatni otok.
Ali je i besplatno operirao siromašne,
dobivši nadimak „Papa plastične kirurgije”
i status nacionalnog heroja.
Evo ga na Karnevalu 1999.,
okruženog morem plesačica
na vrhu svoje raskošne platforme.
Pitanguy je bio pionir.
Razvio je metode za uvlačenje trbuha koje skrivaju ožiljke ispod bikini zone,
zalagao se za manje invazivna podizanja kože lica
i razvio brazilsko podizanje stražnjice.
To je postupak kojim se masnoća isisava iz drugih dijelova tijela,
obično bedara ili trbuha,
i ubrizgava u stražnjicu.
U 80-ima je brazilski Playboy objavio članak
u kojoj je guzove nazvao nacionalnom strašću.
Desetljećima prije toga
brazilska natjecateljica na izboru za Miss Universe 1954. Martha Rocha
imala je obline šire od prosječne žene na pozornici.
Miss Brazila zadivljujuće korača dok natjecanje ulazi u finale.
Izgubila je.
Pobjednica je Miss SAD-a.
Suci su rekli da su joj kukovi preširoki.
Sjećam se kad su se bjelkinje bojale debelih guzica.
Sjećam se da je to bio dio povijesti.
Dio slavne pjesme Sir Mix-a-Lota.
Volim velike guze i ne mogu lagati
Skeč na početku savršeno to dočarava.
O, moj Bože. Becky, pogledaj joj guzicu.
Kim Kardashian to je zaista proslavila.
A ostale sestre, jedna po jedna, polako su je slijedile.
Brazilsko podizanje stražnjice postalo je daleko najpopularniji zahvat.
Brazilska strast prema velikim guzama postala je globalna.
Ali kad biste čitali Playboy radi članaka,
pronašli biste mnogo mračniju priču.
Sociolog je tvrdio da se zaobljeni ideal ljepote
može pratiti do porobljenih Afrikanki
koje su rađale djecu svojih bijelih robovlasnika.
Rezultat je bio eugenički estetski pokus bez naglašenih afričkih obilježja.
Drugim riječima,
stražnjica crnkinje
na tijelu koje je po svemu izgledalo bjelački.
Opsesija velikim guzama definitivno je prisvajanje kulture
i zbog toga se crnkinje koje nemaju takav tip tijela
smatraju na neki način manje crnima
ili manje privlačnima kao crnkinje.
Poželi mi sreću.
Vidjela bih da mi dečko gleda društvene mreže
i tip djevojaka čije slike su mu se sviđale
nije bio sličan mom izgledu i mom tipu tijela.
Pomislila sam: „Imam priliku to učiniti.
Zašto ne popraviti nešto što mi se ne sviđa?“
Upravo sam izašla s operacije.
Malo boli, naravno. Bez boli…
Što je ljepota?
Što je ljepota bez boli?
A tu je i instagramsko lice,
što je zapravo skup obilježja različitih etničkih grupa.
Tim nakošenim mačjim očima i velikim mekim usnama
stoljećima se rugaju u rasističkim karikaturama,
a ljudi sad plaćaju za njih,
za natezanje sljepoočnica razgradivim koncem
i za punjenje usana injekcijama filera.
Kako sve više ljudi može imati
ovaj tip tijela na koji su utjecale tehnologija,
društvene mreže i industrija zabave,
očekivanja o tome kako bi trebalo izgledati,
jer sad znamo kako možemo izgledati na temelju mogućnosti,
postaje sve određeniji.
Okviri su sve uži.
Poimanje normalnog postaje suženije i sjedinjuje se.
To je novo. Nikad to nismo imali.
Na primjer, dlake na tijelu.
Ako se vratimo u prošlost, na zapadu je to bila društvena norma.
Neki su uklanjali dlake s tijela. Neki nisu.
Znamenita ljepotica Sophia Loren često nije htjela.
No onda je bezdlačnost postala standard.
Normalizirali smo tijelo bez dlaka na globalnoj razini.
Zaboravljamo da je to uljepšavanje, da nije prirodno.
To je povratna veza.
Odlučujemo se prilagoditi idealu ljepote,
što ga dodatno ojačava
i tako pomiče savršenost kojem težimo još dalje izvan dosega.
Dok sam odrastala, bila sam opsjednuta modelima Victoria's Secreta.
„Pogledaj ove žene!“
Bila sam oduševljena i htjela sam tako izgledati.
Pa se mučim s pitanjem: da Victoria's Secret nikad nije postojao
i da nikad nisam vidjela te modne revije, bih li i dalje bila opsjednuta grudima?
Bih li htjela povećanje grudi?
Plastična kirurgija sad oblikuje naš ideal ljepote,
što znači da ga je teže postići bez nje.
Ekstremni postupci postali su rutinski.
U jednom trenutku ono što je rutinski može postati nužno.
Kao i bilo što drugo.
Ako svi oboje kosu,
a ti imaš sijedu kosu u određenoj dobi, jesi li iznimka?
Jesi.
Svi bi rekli da je bojenje kose manje ekstremno od operacije.
Pogotovo od podizanja stražnjice.
Postoji opasnost od ubrizgavanja masti na krivo mjesto,
puštajući ga u krvotok, gdje se može zalijepiti
i blokirati arterije u mozgu ili plućima,
što dovodi do infekcije, moždanog udara ili smrti.
Nešto se čudno događa
jer se podvrgavamo postupcima koji su vrlo štetni i rizični,
a ipak ih smatramo korisnima.
Ograničava nas, ali nam pruža i radost.
Istraživači su mjerili prednosti plastične kirurgije,
a rezultati su različiti.
No jedan pregled najboljih studija
pokazao je da se čini da poboljšava kvalitetu života.
O operaciji ovisi koliko točno.
Plastična kirurgija omogućava ljudima
da im život bude malo lakši.
Nekim ljudima plastična kirurgija potvrđuje rodni identitet.
Korigirala sam kosti na čelu i podignula obrve.
Imala sam operaciju nosa i brade.
Operacija ti pomaže da se feminiziraš i postaneš žena kakva želiš biti,
ali i mnogo više.
Što sam uvjerljivija kao cisžena,
to je sigurnije hodati ulicom ili živjeti normalnim životom.
Moramo prestati razmišljati o vlastitoj vrijednosti
i samopouzdanju kao o proizvoljnim idealima.
Često kažem da se ne bavim time da ljudi izgledaju bolje.
Bavim se time da se ljudi osjećaju bolje.
Pristupačnija sam vanjskom svijetu. Pristupačnija sam novim ljudima.
Stekla sam još prijatelja.
To je zbog toga što se osjećam bolje.
Osjećam se snažnije.
Stvarno je oslobađajuće jer znam
da će svaki dan biti samo bolje
i postat ću tisuću puta samopouzdanija.
To me učinilo samopouzdanijom u svim područjima života.
Pojedinačno, mislim da može biti ugnjetavajuće ili osnažujuće.
Kolektivno,
kao nešto što smatramo opće korisnim,
idealno bi bilo živjeti u svijetu
gdje ne trebamo rezati tijela da budemo najbolja verzija sebe.
Što se tiče moje kćeri,
čak sam se mučila da joj kažem kamo idem
jer joj nisam znala objasniti
a da joj ne kažem: „Da. Moje grudi su lažne. Povećala sam ih.“
Kako da joj to objasnim?
I ne želim
joj usaditi u glavu: „Trebaju ti velike grudi da bi bila lijepa.“
Onda će je to mučiti.
„Ako mi grudi ne budu velike kao mamine,
onda to moram promijeniti.“
Kad bismo posvuda vidjeli stare, obješene grudi, grudi nakon dojenja,
na svakoj autobusnoj postaji,
brzo bismo prestali razmišljati o normalnim grudima
kao o lijepo oblikovanim okruglim stvarima.
Moramo manje razgovarati
o dobru i zlu same plastične kirurgije
i više govoriti o tome što znači biti osoba u manje vrijednom tijelu
i zašto je poželjnost uopće toliko važna za to iskustvo.
Prijevod titlova: Tomislav Šimunić