Alle vil se godt ud, og mange steder i verden
betyder det slank, men der er et problem.
Vi spiser flere kalorier.
Fedmeraterne verden over er vokset hastigt.
Det har sendt slankeindustrien op på 66 milliarder dollar i USA...
...bestående af bøger, frostmåltider, medlemskaber, pulvere og piller,
som alle påstår, de har hemmeligheden til vægttab.
Men den er endnu ikke fundet.
Adskillige undersøgelser viser, at folk kun taber sig lidt
og ofte tager det på igen.
Hvorfor bliver vi ved med kurene?
Og hvorfor slår de fejl?
EN ORIGINAL DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Alt, hvad du behøver til en smuk forandring, er i dåsen.
Vi har fået mange forkerte oplysninger som regel fra dem, der vil tjene penge.
Med hensyn til vægttab, må man være realistisk.
Der er ingen grund til forvirringen.
Det er en stor dag, når vægten råber: "Det lykkes!"
DERFOR VIRKER SLANKEKURE IKKE
FORSØG PÅ VÆGTTAB I ET LIV
Amerikanere siger, de i gennemsnit er på fem slankekure i livet.
For kvinder var det syv. Der er rigeligt at vælge i mellem.
Nye kommer til hele tiden, som påstår, de følger den seneste forskning.
Men for det meste er det bare de samme kure, der kommer igen og igen,
og ofte er deres påstande uden videnskabelig baggrund.
For eksempel påstod den ketogene diæt og den originale Atkins diæt
at ved at undgå sukker, kunne folk spise flere kalorier og stadig tabe sig.
Undersøgelser har vist, at det ikke er sandt.
Og Paleodiæten? Vores forfædre spiste faktisk ikke på den måde.
Det er bevist, at de spiste korn.
Der er kure baseret på din krop, som at spise efter blodtype...
...men dem er der heller ingen forskning, der støtter.
Videnskaben har længe afvist konceptet med detox...
...fordi vores kroppe er udviklet til at være gode til
at rense os for skadelige stoffer selv.
Kosttilskud, især i form af piller, er næsten uden kontrol,
så producenter behøver ikke bevise, at de virker.
Og så er der fedtfattige kure,
men blot fordi der står fedtfattig, betyder det ikke sund.
Det kan være propfyldt med sukker og kalorier.
I forbindelse med fedtfattige og kulhydratfattige kure
opstår mange konflikter.
Nye rekrutter, nye regler og nye fjender.
Fedt.
Fedt er al sundheds fjende, ikke? Åbenbart ikke.
Kulhydrater er gode, de er ikke din fjende.
Sukker er fjende nummer et. Og kulhydrater er slemme.
I 2018 lavede dr. Christopher Gardner
og hans team på Stanford Universitet en undersøgelse.
Vi så på to meget populære slankekure:
fedtfattig og kulhydratfattig.
Ingen skulle regne ud, hvor mange kalorier skulle væk, for at de tabte sig.
Vi fokuserede på blot at undgå fedt eller kulhydrater i gruppen,
men også på ikke at være sulten.
De rekrutterede 609 frivillige, der skulle tabe mellem 7 og 45 kilo...
...og tildelte dem enten fedtfattig eller kulhydratfattig diæt i et år.
De kure, jeg før havde fulgt, var ret minimale.
Det her var en helt ny oplevelse for mig.
Jeg var med, da resultatet blev afsløret,
og dataene blev fremlagt.
Det overraskede mig, at det var lige meget.
Resultatet? De var nærmest ens.
Nogen tabte sig meget, men de fleste gjorde ikke.
Jeanne tabte 2,7 kilo, og Yvette tog 1,8 kilo på.
Hvorfor virker slankekure for nogen og ikke for andre?
Der er et simpelt svar.
Kure virker ikke for de fleste, fordi folk ikke overholder dem.
Mange ser det stadig som et personligt nederlag.
Det skyldes til dels markedsføring...
...med stort vægttab, der er nemt at opnå.
Det er let som en, to, tre!
Metoden har været brugt siden 1863,
hvor en britisk bedemand ved navn William Banting
udgav den første storsælgende slankebog.
Banting's Letter on Corpulence, Addressed to the Public
var en 16-siders kulhydratfattig plan.
Det er en sympatisk og selvbiografisk redegørelse,
der skilte sig ud fra de tidlige medicinske bøger,
og han gør det med medfølelse og lidt humor.
Ligesom i de moderne formater siger han: "Jeg føler med dig.
Jeg var engang som dig.
Hvis du følger planen, lover jeg, du bliver reddet."
Bogen blev straks en bestseller.
I det meste af Europa brugte folk ordet "Banting" for slankekur.
I Sverige gør de det stadig.
De siger: "Jag bantar." Der er intet ord for "kur" på svensk.
Men op gennem historien var overvægt en undtagelse, ikke normen.
Mad skulle dyrkes og forberedes.
Bare at spise mad nok krævede meget energi.
Men i Vesten ændrede det sig efter 2. Verdenskrig.
Transportsystemet blev bedre, produktionssystemer blev bedre,
og firmaer begyndte at fremstille madvarer,
der var i kasser og kunne holde sig længe.
Folk elskede dem, fordi de var så nemme.
Klassisk forarbejdet mad er det, der sker med korn,
når man laver kernerne til hvidt mel.
Man fjerner det yderste lag klid og hvedekimet...
...og det er der vitaminer, mineraler og fibre sidder.
Løsningen? Tilsæt vitaminerne og mineralerne igen.
Mange forbrugere, der ikke kendte disse næringsstoffer før,
forbandt nu deres tilstedeværelse i den nye mad med sundhed. Og sådan blev den moderne slankeindustri født.
Til frokost, i stedet for fed mad,
får de lækre Metrecal milkshake med smag
til at holde den slanke linje.
Metrecal var en proteinshake på dåse med 225 kalorier
i 14 forskellige smagsvarianter tilsat vitaminer og mineraler.
Den var en sensation.
Den kendte bar, Trader Vic's, begyndte at sælge en 325-kalorier flydende frokost.
Stormagasinet Bergdorf Goodman solgte en taskeflaske
til de hemmelige Metrecal-drikkere.
Senatets restaurant satte den på menuen.
Selv John F. Kennedy var fan.
Men Metrecal shake-dillen fik en ende.
Først i 1980erne stoppede firmaet produktionen.
Delvist fordi det at drikke en kridtagtig shake
er svært at opretholde,
og delvist fordi det blev overhalet af andre slanke-diller.
Og her står vi så.
Slankeindustrien tvinger os til at droppe kalorier,
mens fødevareindustrien lokker os til at spise flere.
Alt ændrede sig med stigningen i kropsvægt, der startede i 1980'erne.
USA ændrede tilskudspolitikken for landbruget
og tilskyndede landmænd til at dyrke så meget mad, de kunne.
Mad blev billigere, og vi spiste mere af det,
især imellem måltiderne.
Sidst i 70'erne spiste 28% af befolkningen to eller flere snacks om dagen.
Midt i 90'erne var tallet oppe på 45%.
For at opveje vægtforøgelsen
som skete hos amerikanerne mellem 1980 og 2000,
måtte folk øge indtaget af kalorier
med omkring 500 kalorier om dagen.
Nu, hvor vægttab var en hastesag for den offentlige sundhed,
begyndte myndighederne at investere i forskning,
der gav ny forståelse for, hvorfor slankekure er så svære.
I syv sæsoner har Biggest Loser leveret nye helte.
Det er ikke folk som dig.
Det er dig.
The Biggest Loser var en unik oplevelse,
da vi for første gang kunne studere folk, der tabte rigtig mange kilo,
nemlig i gennemsnit 60 kilo over syv måneder.
Disse folk startede med den værste type overvægt.
Overvægt defineres som et Body Mass Index, eller BMI, over 30.
Dette er den klasse, deltagerne tilhører.
Vi undersøgte disse folk seks år efter konkurrencen. De havde genvundet to tredjedele af den vægt, de havde tabt.
En overraskelse var, at deres stofskifte blev reduceret langt mere end forventet.
Hvad er stofskiftet?
Stofskiftet er stort set den energi, der kræves
for at holde dine celler i live.
Vores mad er kilden til energien.
Størstedelen af energien, altså 70 til 90%,
anvendes kun til kropsfunktioner som fordøjelse,
hjerteslag, hårvækst og så videre.
Ikke til at gå, cykle eller jogge.
Fysisk aktivitet er godt for muskler og generel sundhed,
men det brænder ikke så mange kalorier,
og efter træning spiser folk flere kalorier, hvilket ikke hjælper.
Vægttab handler ikke kun om viljestyrke.
Vores kroppe er ret modstandsdygtige over for vægtændringer,
især når den falder.
Og så er der leptin,
hormonet der fortæller hjernen, hvor sulten du er.
En række studier viser, at leptinniveauet er lavere hos dem,
der lige har tabt sig.
Til sidst i Biggest Loser, kunne vi knap nok måle leptin i deres blod.
Så det er et tveægget sværd. Man forbrænder færre kalorier,
men man vil spise flere kalorier end før, man gik ned i vægt.
De fleste er ikke så ekstreme i jagten på at tabe sig eller holde kiloene væk,
men de oplever lignende ændringer i stofskiftet og i leptinniveauet.
Derudover er der noget ved vores krop
og slankekure, som vi ikke kan styre.
Vores gener.
Over 50% af variationen mellem folk, og hvor tunge de er,
skyldes deres arvemasse.
Det betyder ikke, at din vægt bestemmes af dine gener,
men visse gener øger risikoen for, at du bliver overvægtig
i et bestemt miljø.
Men vi ved også, at arvemassen ikke er ændret meget i de sidste 30 år,
hvilket ville svare til den voksende fedmeepidemi.
Vores gener har ikke ændret sig meget, men madmiljøet har.
I USA er mad med stort kalorieindhold ofte billigere og lettere tilgængeligt
end sund mad, især i områder med lav indkomst.
Det er en af grundene til, at fedmeraterne i USA varierer så meget
på tværs af etniske grupper.
Millioner af amerikanere bor heller ikke nær et supermarked,
så de har adgang til friske varer.
Det madmiljø, der var tilgængeligt for mig
og mit samfund som barn,
var meget begrænset.
Det var typisk McDonald's, Popeyes og White Castle fastfoodrestauranter.
I århundreder måtte vi dyrke vores mad,
og den viden blev givet videre fra forældre til børn.
Bylandbrug som dette prøver at give den viden til en ny generation.
Bare at lære så meget om ernæring
og anvende det i mit eget liv, har virkelig forbedret mit liv.
Med så mange kræfter, vi ikke kan kontrollere,
som miljøet og vores gener, kan vægttab virke håbløst.
Men det er det ikke. Husk Stanford-studiet.
Dets fokus på at spise uforarbejdet mad førte til vægttab.
Selvom uforarbejdede madvarer er kalorierige,
er de typisk mere nærende og mættende, så man ikke falder igennem.
Ved ikke at tælle kalorier, men i stedet sænke kulhydrater eller fedt,
fortalte de, da vi spurgte, hvad de spiste,
at de opnåede et 500-kaloriers underskud om dagen.
Vores indtryk var, at de ikke var så sultne, som de ville have været,
hvis vi havde sagt: "Tag alt det, du spiser, og skær op til en tredjedel væk."
Det er nøglen til en vellykket slankekur.
Find en kur, du kan overholde, så det ikke er en kur.
Det er blot din kost.
En almindelig kommentar fra dem med mest succes var,
at vi havde hjulpet med at ændre deres syn på mad.
Og selvom de ikke nåede deres målvægt,
gjorde det nye forhold til mad mange af dem sundere.
Jeg kom væk fra at være prædiabetisk.
Jeg vil ikke i byen og spise lasagne med pizza til.
Jeg vil ud og spise en god, grøn salat,
og måske et stykke pizza, men så skal det være vegetarisk.
I meget af menneskets historie har vi levet i samfund
på kanten af madmangel og sult
med drømme om magiske steder fyldt med nem, lækker mad.
Ironien i dag er, at mange af os bor i dette magiske land,
hvor vi kan spise alt, hvad vi vil, når vi vil.
Men vi har det stadig svært.
Jeg tror, årsagen til, at kure ikke hjælper, er,
at de udelukkende fokuserer på vægttab.
Menneskets fysik er indrettet til, at vi fastholder vores vægt,
og fysikken kan ikke lide modstand.
Men slankekure kan virke.
Man skal bare spise færre kalorier og blive ved sådan.
Der findes ingen magisk kur, der hjælper alle.
Det handler blot om dette:
Slanketips er ret simple.
Spis frugt og grønt, spis ikke for meget junkfood,
og tilpas dit kalorieindtag med det aktivitetsniveau, du har.
Forsøg at spise uforarbejdede madvarer så meget som muligt.
Det er ikke mere kompliceret end det.