Știm cu toții aceste momente legendare din lumea muzicală.
Venirea formației The Beatles în SUA și începutul „invaziei britanice”.
Momentul în care Jimi Hendrix a cântat „Star Spangled Banner”.
Madonna, la prima ediție a premiilor VMA la care a participat.
Dar iată unul pe care nu-l știți.
Seo Taiji & Boys au cântat la un concurs muzical din Coreea de Sud.
Dar știți cu siguranță la ce a dus acest moment.
La genul muzical pe care noi îl numim...
- K-pop. - K-pop.
K-pop.
UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
Cultura pop coreeană care a făcut ravagii în Asia prinde rădăcini și la noi.
O industrie muzicală coreeană de cinci miliarde de dolari.
Când au ajuns la LAX, au fost primiți ca The Beatles.
FENOMENUL K-POP
Iată care e întrebarea.
Cum a reușit Coreea de Sud să dea naștere unui curent muzical atât de cunoscut?
2016 PARIS, FRANȚA
Pentru a răspunde acestei întrebări,
trebuie să revenim la acel moment legendar.
Reacția lui Seo Taiji ne spune
că n-au primit multe aprecieri din partea juriului.
Cum spuneam, nu mi se pare destul de melodioasă.
Gyu Tag Lee EXPERT K-POP
Toți cei care au văzut spectacolul au fost șocați de cele întâmplate pe scenă.
Pentru a înțelege de ce momentul a fost atât de șocant,
să ascultăm unul dintre hiturile deceniului precedent.
Republica Coreea
Coreea, țara noastră
Te voi iubi pe veci
Era un imn patriotic ambalat într-o piesă pop a anilor '80.
Se numea „Coreea veche”.
Era difuzat mereu la televizor și la radio.
Era difuzat fără încetare pentru că era un cântec sănătos.
Era un cântec patriotic comandat și promovat de guvern.
Cultura pop controlată era impusă de dictatorul Park Chung Hee
și a continuat și după asasinarea sa, în 1979.
Atunci, guvernul controla sistemele de informare,
care difuzau emisiuni de varietăți muzicale.
Pentru a fi difuzată,
muzica pop trebuia să fie patriotică, asemenea „Ah, Coreea”...
Chung Soo Ra „Ah! Republic of Koreea”
...sau sigură, ca „You're Too Far to Get Close To”,
o baladă de dragoste pentru toate vârstele.
Primary PRODUCĂTOR MUZICAL
Pe atunci, aveam doar trei agenții de difuzare,
deci era dificil să descoperi noi curente muzicale.
Debutul televizat din 1992 al celor de la Seo Taiji & Boys
a fost momentul decisiv care a demonstrat că progresul cultural din Coreea de Sud
era posibil.
Seo Taiji & Boys ar putea reprezenta simbolul cultural
al tuturor schimbărilor, și nu doar în sfera culturală,
ci la nivelul întregului mediu coreean.
Seo Taiji & Boys dansau rap, purtau pantaloni largi
și dansau breakdance...
Lucru cu care publicul coreean nu prea era obișnuit.
PROPRIETAR DEF DANCE SKOOL
În tinerețe, oamenii priveau dansul cu reticență.
Nu le plăcea.
Adulții nu îl vedeau cu ochi buni.
De fapt, ziarele au început să-i descrie
ca fiind varianta coreeană a formației NKOTB.
Indiferent ce haine purtau, acestea deveneau un trend.
Putem spune că au adus moda hip-hop americană în Coreea.
Epik High FORMAȚIE HIP-HOP
Datorită lor, ceea ce noi considerăm acum normal s-a extins.
„Come Back Home” vorbește despre adolescenți fugiți de acasă.
VIITORUL FORMAȚIEI SEO TAIJI AND BOYS
Furia mea la adresa societății e tot mai mare
S-a transformat în dezgust, Nu pot nici să îl mai exprim
Această piesă a trecut de cenzură,
dar „Regret of the Times”, o altă piesă de pe același album,
a fost interzisă, versurile fiind lipsite de respect față de generația trecută.
Asta nu i-a oprit
să devină foarte populari în Coreea de Sud.
Voiau să se retragă cu torțe, așa că, în culmea succesului lor,
și-au anunțat retragere
și, cunoscând puterea imaginilor, au lansat videoclipul „Good Bye”.
Suntem foarte triști fiindcă ne-au părăsit.
1996 MBC
Cu aproape 40 de ani în urmă,
Coreea de Sud era o țară foarte săracă,
dar a reușit să-și dezvolte economia de la zero,
iar până în 1996, când Seo Taiji & Boys s-au retras,
devenise a 11-a cea mai bogată țară a lumii.
Iată-l pe Lee Soo Man,
fost muzician devenit om de afaceri, care a văzut în muzică următorul produs de export.
Accentul trebuie pus pe proveniența coreeană
și ar trebui să comercializăm muzica exact ca pe un bun cultural.
1996 H.O.T. „CANDY”
Primul produs de succes al lui Lee Soo Man a fost H.O.T.
„Candy”.
Îl cântam la școală.
Mănușile erau cele mai importante.
Da, mănușile de schi erau importante.
Există similarități între Seo Taiji & Boys și H.O.T.
Amestecau hip-hopul cu stilul dance și purtau ținute de schi.
Trebuie să înțelegeți că ne place H.O.T.,
însă videoclipurile lor erau foarte derutante.
Oamenii începeau să poarte mănuși de schi pe stradă.
Eram copil și mi se părea șocant.
Purtau ținute de schi,
iar publicul alegea să le poarte pe pârtie.
Mai era și coregrafia acestora.
Să nu mai vorbim despre dansul lor...
Da... Chestia asta.
Se numea man chi chun, dansul ciocanului.
Dacă nu îți plac coregrafiile ieșite din comun,
nu ești copil.
Piesa a devenit foarte cunoscută.
În paralel, alte 200 de piese încercau să ajungă la nivelul acesteia.
Lee Soo Man descoperise ceva,
iar un an mai târziu, când o criză financiară zdrobitoare
a lovit Asia, guvernul sud-coreean a avut aceeași ideea ca Lee Soo Man.
Cultura avea să fie următorul produs de export.
Au promulgat și o lege pentru susținerea artelor,
promițând să aloce culturii cel puțin 1% din bugetul statului.
Existau cel puțin trei companii pregătite să profite,
SM Entertainment, a lui Lee Soo Man, și alte două noi agenții muzicale,
JYP și YG.
Fondatorul companiei YG era nimeni altul decât Yang Hyun Suk,
membru al formației Seo Taiji & Boys.
Aceste trei companii au creat formula care a dat naștere muzicii K-pop,
care există chiar și azi.
Pentru început, K-pop vine de la muzica pop coreeană.
Pop coreean.
Cuiva care nu a mai ascultat K-pop i-aș spune că seamănă cu...
Pop mai energic.
Ar fi nepoliticos să spun că a fost fabricat,
însă toate formațiile au o anumită prezentare.
Nu mi se pare deloc sarcastic, e de un optimism pur.
CRAINICE RADIO
Chiar și pe piața coreeană lumea se întreabă deseori ce e K-pop.
Se referă doar la formațiile coreene? Au de-a face cu idoli?
Lumea s-a obișnuit deja cu termenul K-pop,
dar în Coreea se numesc „trupe idol”,
deoarece au fost create printr-un proces aparte.
Compania de entertainment caută viitoare vedete,
le învață să cânte și să danseze
și formează grupuri cizelate și extrem de echilibrate.
Acest proces poate dura ani,
însă acesta nu a fost inventat de K-pop.
Același sistem pe bandă a fost folosit de Motown,
o casă de discuri care a lansat grupuri ca The Supremes, The Temptations
și The Jackson Five.
Apropo de The Jackson Five,
formațiile K-pop au cel puțin cinci membri,
poate chiar mai mulți, fiecare având rolul său.
Tamar Herman COLABORATOR AL REVISTEI „BILLBOARD”
Rareori veți găsi o formație în care doi membri se aseamănă.
Membrii unei formații K-pop au câte un titlu.
Eu sunt liderul, compozitorul și rapperul formației.
Avem cântărețul, rapperul, dansatorul.
- J-Hope, el... - Da.
...e dansatorul grupului.
Îl avem pe magnae, mezinul formației.
Există o alchimie între noi.
Sunt ca Răzbunătorii.
Imaginați-vă Răzbunătorii cu nouă Tony Stark.
Nu ar funcționa.
Ai nevoie de Omul-Furnică, ai nevoie de Hulk,
ai nevoie de personalități foarte diferite.
Sunt ei diferiți,
dar toți idolii K-pop trebuie să fie curați.
Idolii trebuie să fie drăguți și politicoși,
să nu aibă nicio tangență cu alcoolul, drogurile sau scandalurile.
Dragostea este subiectul cel mai discutat,
dar este subiectul pe care vedetele K-pop
nu au voie să-l atingă niciodată în public.
Există concepția că fiecare vedetă K-pop în parte
trăiește doar pentru fani.
Iar când un grup K-pop își caută public,
o fac de cele mai multe ori dincolo de granițele patriei.
Veți observa asta în strategia lor internațională,
în numele formațiilor.
Aproape întotdeauna sunt acronime,
nepunându-se problema traducerii lor pentru piața globală.
A început când formația coreeană Seo Taiji...
Seo Taiji.
...a fost urmată de mai ușor vandabilii H.O.T.
Dacă priviți mai cu atenție grupul K-pop EXO,
veți observa o altă strategie de marketing: subgrupurile.
Doi dintre membrii formației cântă și dansează în chineză.
Formația nu numai că lansează două versiuni ale fiecărei piese,
ci și filmează două versiuni ale aceluiași videoclip.
Unii consideră K-pop un gen muzical.
Nu e chiar un gen muzical, ci o idee.
Nu e doar artă muzicală, ci și vizuală.
Observăm asta în culorile îndrăznețe și în coregrafia impecabilă
din videoclipurile lor.
Chiar și în prezent, dacă ai o casă de discuri mică,
producția videoclipului muzical va fi
de o mie de ori mai bună decât a unuia american.
Videoclipurile muzicale K-pop par să...
Doamne!
O coregrafie extraordinară, decoruri uimitoare
și costume ciudate.
Nu există nicio formație care să danseze prost.
Au un fir epic vag și complet misterios,
ceva în genul BTS: „Blood Sweat & Tears”.
Adaugă elemente de artă europeană.
Nimeni nu are habar ce se petrece acolo și apoi presară
mișcări perfecte de dans, ceea ce e fantastic.
Videoclipurile ca „Blood, Sweat & Tears” au fost motivele
succesului K-pop la nivel mondial.
În timp ce piesele K-pop sunt fredonate în coreeană,
rareori veți găsi piese K-pop fără versuri în engleză.
Salut
Am să ți-o servesc acum
Ruleta rusească
Apropie buzele și nu mai vorbi
Da, pe alocuri vom găsi cuvinte în engleză,
dar e un lucru bun, deoarece acestea prind la public.
De-a lungul deceniilor, Estul și Vestul
s-au tot jucat cu această influență.
Asta înseamnă muzica pop.
Nu ai cum să stabilești de unde a pornit.
De fapt, multe piese K-pop
sunt scrise de compozitori străini
din Suedia și SUA.
K-pop preia cu drag ideile bune de oriunde.
Să luăm „Red Flavour”, unul dintre cele mai mari hituri K-pop din 2017.
A fost imortalizat de Jack Black într-un clip viral preluat din emisiune coreeană Infinite Challenge.
Infinite Challenge e o emisiune foarte cunoscută.
Piesa a fost compusă de Caesar & Loui, doi producători suedezi.
Caesar & Loui ECHIPĂ DE PRODUCȚIE
Am scris „Red Flavour” pentru o formație vestică.
- Se numea „Dance With Nobody”. - Era despre o despărțire.
Suna cam așa: „Nu dansa decât cu mine.”
SM au schimbat versurile pentru un hit răcoros de vară,
însă printre rânduri vom recunoaște oda închinată unei formații suedeze.
E și o bucățică din ABBA acolo.
Se regăsesc în foarte multe piese.
Veți afla despre ce vorbesc la secunda 43 din „Dancing Queen”.
Iar la secunda 43 din „Red Flavor” veți auzi asta.
Ceea ce ne aduce la următoarea cheie a succesului,
felul în care piesele K-pop amestecă și potrivesc genurile.
K-pop înseamnă experimente.
Poți să începi cu un pop kitsch
și să treci la un dance hardcore.
Să luăm piesa „I Got a Boy”, de la Girl's Generation. Există cel puțin nouă momente în care se întrepătrund diferite genuri.
Cum ar fi aici.
Derulați 20 de secunde și dați peste altă schimbare neașteptată.
Stai! Hai să o spun altfel.
Am analizat „I Got a Boy”.
Toate genurile de succes se regăsesc într-o singură piesă.
E un K-pop clasic,
iar elemente din acesta pot fi regăsite în toate piesele K-pop.
Analizând modul în care e creat, stilul K-pop e un produs, nu o artă.
Fanii însă nu îl privesc
ca pe o mașină sau ca pe un laptop.
Fanii îl interpretează
și găsesc diferite moduri de a se bucura de el.
În 2001, industria K-pop a atins un punct de cotitură.
Cele trei companii de divertisment au organizat primul turneu internațional,
iar televiziunea coreeană a transmis imaginile în țară,
dovada clară că această cultură coreeană și-a găsit public la nivel mondial.
Am văzut la știri că fanii europeni au organizat un flash mob
în fața Muzeului Louvre din Paris.
Un an mai târziu...
2012 PSY „GANGNAM STYLE” ...a urmat asta.
Videoclipul a adus stilul K-pop la o extremă ridicolă,
fiind primul videoclip de pe YouTube care a atins un miliard de vizualizări.
Când s-a lansat „Gangnam Style”, eram alături de Psy,
când a fost creat și când a explodat.
El nici acum nu înțelege ce s-a întâmplat.
Mă întreba ce s-a întâmplat și nu știam să-i răspund.
Dar e grozav!
K-pop devenise o senzație mondială.
În 2005, piața muzicală coreeană se afla pe locul 29 în lume.
În 2016 se afla pe locul opt.
Acest succes incredibil a atras atenția întregii lumi
asupra criticilor aduse la adresa industriei,
a faptului că tinerii erau forțați să semneze contracte pe termen lung,
controlându-le fiecare latură a carierei.
Industria mai are multe de reglat,
însă unele probleme au fost rezolvate prin reformă.
În 2009, Comisia Europeană pentru un Comerț Echitabil
a analizat contractele agențiilor,
înlăturând termenii restrictivi și de lungă durată.
Desigur că există încă neînțelegeri în relația dintre artiști
și agenții cu privire la termenii contractuali.
Se poate să fi fost așa în trecut, însă K-pop s-a schimbat.
Imaginea idolilor îngrădiți nu mai ține de adevăr.
Această structură rigidă
atinge anumite aspecte pe care presa le trece cu vederea.
Se ajunge de fapt la nucleul K-pop.
E atât de coreean, ca să spun așa.
Să ai răbdare, să înduri și să obții ceea ce îți dorești
e o concepție de mare valoare în Coreea.
Chiar și după succesul răsunător al „Gangnam Style”,
piața americană a rămas la fel de greu de pătruns,
motivul fiind unul important.
Piața americană are o aversiune cunoscută față de muzica altor popoare.
Asta până la BTS.
E debutul lor televizat din SUA.
Vă rog să-i primiți cum se cuvine pe BTS.
Când au ajuns la LAX, au fost primiți ca formația The Beatles.
BTS vor avea mereu un loc în inima mea.
Îi iubesc pe cei de la BTS.
Îmi plac multe piese ale lor, însă mă cam sperie fanii lor.
BTS a doborât toate recordurile americane ca formație K-pop.
Iată cum trebuie să privim clasamentul Billboard.
BTS se află în fruntea clasamentului de peste un an.
Billboard a profitat de entuziasmul fanilor,
fiecare membru al formației regăsindu-se pe coperta revistei.
Muzica e grozavă, însă BTS sunt omniprezenți pe rețelele sociale.
Asta-i face foarte accesibili fanilor,
lucru ce are impact asupra altor companii K-pop.
Deseori îi privesc ca pe niște vechi prieteni.
Sunt foarte autentici și se potrivesc foarte bine ca formație.
Atracția dintre ei nu poate fi egalată de celelalte formații K-pop.
Însă ce îi diferențiază pe BTS
de celelalte formații K-pop sunt versurile.
Vorbim mereu despre viața tinerilor.
BTS adoptă teme subversive,
adresându-se direct generației supuse unei enorme presiuni.
Cine ne-a făcut mașini de învățat?
Fie suntem numărul unu, fie suntem ratați Adulții ne-au întins această capcană.
Aceste mesaje sunt foarte similare
cu cele transmise de formația care a inspirat industria K-pop,
Seo Taiji & Boys.
În 2017, BTS au lansat un cover după clasicul „Come Back Home”.
Când Seo Taiji a dat un concert
la aniversare celor 25 de ani de la debut,
BTS au cântat alături de el pe scenă.
Coreea de Sud a devenit un centru al culturii pop,
luând stilul Seo Taiji & Boys și transformându-l într-o rețetă.
O rețetă cu atât de mult succes,
încât K-pop a ajuns pe aproape toate continentele.
Bună, sunt Anubhuti, din India.
- ...din Finlanda. - ...din Filipine.
- Costa Rica. - Sunt din Canada.
Acesta e tatuajul meu cu K-pop. K-pop e viața mea.
K-pop a ajutat lumea să înțeleagă și să primească o țară
despre care știa atât de puține.
Dacă vizionează cineva un videoclip al unei formații K-pop
pentru prima dată,
cu siguranță va fi derutat.
Nu e un lucru rău.
De aceea au succes.
Fanii reușesc să empatizeze cu artistul,
chiar dacă există o diferență de cultură.
Dacă o formație K-pop decide să nu mai respecte rețeta
și să-și exprime propriile idei despre țara și cultura ei,
există milioane de fani gata să asculte.