Du kender de store øjeblikke inden for musikken.
The Beatles lander i USA og starter den britiske invasion.
Jimi Hendrix spiller "The Star-Spangled Banner".
Madonna til det første VMA-show.
Det her kender du måske ikke.
Seo Taiji & Boys, der optræder ved en musikkonkurrence i Sydkorea.
Men du ved bestemt, hvad det øjeblik skabte.
Den verdenskendte industri, vi kalder...
-K-pop. -K-pop.
K-pop.
EN ORIGINAL DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Den koreanske popkultur, der breder sig i Asien, er nu ved at slå igennem her.
...eksplosionen af den globale koreanske musikindustri.
Da de ankom i lufthavnen, var det, som om The Beatles var her.
K-POP
Her er et spørgsmål:
Hvordan skabte Sydkorea en så succesrig global musikindustri?
For at svare på det spørgsmål
må vi spole tilbage til det ikoniske øjeblik.
Man ser på Seo Taijis udtryk,
at dommerne ikke giver dem den bedste modtagelse.
På den anden side, synes jeg ikke,
det er melodisk nok.
Alle, der så showet, var virkelig chokerede
over deres sceneoptræden.
For at forstå, hvorfor den optræden var så chokerende,
skal man lytte til et af de største hits fra årtiet før.
"ÅH! REPUBLIKKEN KOREA" ÅH, KOREA! ÅH, VORES LAND
ÅH, JEG VIL ELSKE DIG FOR EVIGT!
Det var en patriotisk hymne indhyllet i en popsang fra 80'erne.
Den hed... Det er gamle Korea.
Jeg hørte sangen
uafbrudt i tv og i radioen.
Han hørte sangen hele tiden, fordi det var en "sund sang".
En patriotisk sang, bestilt og støttet af regeringen.
Kontrol af popkulturen blev pålagt af den sydkoreanske diktator Park Chung Hee,
og den fortsatte efter attentatet på ham i 1979.
I den periode kontrollerede regeringen medierne,
som udsendte vildt populære musikprogrammer.
For at blive udsendt
skulle popmusik enten være patriotisk som "Åh, Korea"...
...eller harmløs som "You're Too Far To Get Close To",
en kærlighedssang for alle.
PRIMARY PLADEPRODUCENT
Dengang havde vi kun tre tv-selskaber,
så det var svært at finde ny kultur.
Seo Taiji & Boys' TV-debut i foråret i 1992
var det afgørende øjeblik, som viste, at kulturel fremgang i Sydkoreavar mulig.
Seo Taiji & Boys er måske det kultursymbol,
som viste alle forandringerne. ikke kun i kulturindustrien,
men også i hele det koreanske samfund.
Seo Taiji & Boys rappede i løstsiddende bukser
og dansede breakdance...
...noget, koreanerne sjældent havde set fra en koreansk gruppe.
EJER, DANSESKOLE
Da jeg var ung, så folk dans som noget negativt.
Voksne så ikke positivt på det.
Aviserne begyndte at beskrive dem
som de koreanske New Kids On The Block.
Det tøj, de bar, blev til en trend.
De introducerede Korea til den amerikanske hip-hop-mode.
HIP-HOP-GRUPPE
Takket være dem voksede det, vi anser for normalt i Koreas popkultur.
Deres klassiker fra 1995 "Come Back Home" om bortløbne teenagere.
Min vrede imod samfundet bliver større og større
Til sidst bliver den til afsky Sandheder forsvinder på tungen
Den sang undgik censuren,
men "Regret Of The Times" fra samme album
blev forbudt, fordi teksten
viste mangel på respekt for den ældre generation.
Det afholdt ikke Seo Taiji & Boys
fra at blive en af de mest populære grupper i Sydkorea.
De ville slutte på toppen,
så da de var mest berømte, sagde de, at de ville stoppe...
...og med forståelse for billedets magt tog de afsked med en musikvideo.
Vi er så kede af, at de har forladt os.
Næsten 40 år tidligere
var Sydkorea et utroligt fattigt land,
men det havde udviklet sin økonomi strategisk fra bunden af,
og i 1996, da Seo Taiji & Boys trak sig tilbage,
var det verdens 11. rigeste land.
Så kom Lee Soo Man,
en tidligere koreansk entertainer, nu forretningsmand, der så musik som den næste store eksportvare.
Det skal understreges, at det er lavet i Korea,
og vi skal markedsføre musik som kulturelle råvarer.
Lee Soo Mans første hitprodukt var H.O.T.
Åh, "Candy".
Den optrådte jeg med i skolen.
Handskerne var det vigtigste.
Ja, skihandskerne var in.
Ser man på Seo Taiji & Boys og H.O.T. side om side, er der påfaldende ligheder.
De blandede hip-hop med dansemusik, og de havde skitøj på.
Du må forstå, vi er vilde med H.O.T.,
men deres musikvideoer forvirrede os.
Folk gik rundt på gaden med de handsker på.
Det var chokerende for mig som barn.
De tog skitøj på én gang, og før man vidste af det,
havde alle det samme tøj på på pisterne.
Og så var der den koreograferede dans.
Og så var der den dans...
Ja, det... det der.
Det kaldtes for man chi chun, hvilket er som en hammerdans.
Er man ung og ikke er til stor koreografi, så er man ikke rigtig ung.
Den sang var et kæmpehit,
og der var cirka 200 sange, som prøvede at gøre det samme.
Lee Soo Man havde fundet noget af det rigtige,
for et år senere, da en katastrofal finanskriseramte Asien,
fik den sydkoreanske regering samme idé som Lee Soo Man.
Kultur kunne være landets næste store eksportindustri.
De vedtog endda en lov om støtte af kunsten
og lovede at dedikere mindst 1% af det samlede statsbudget til kulturen.
Tre virksomheder stod klar til at benytte sig af det.
Lee Soo Mans SM Entertainment og to andre nye musikselskaber,
JYP og YG.
YG's grundlægger var ingen anden end Yang Hyun Suk,
et medlem af Seo Taiji & Boys.
Disse tre virksomheder skabte den formel til at lave K-pop,der eksisterer i dag.
Først og fremmest står K'et i K-pop for koreansk, så det er...
Koreansk pop.
Jeg vil beskrive K-pop til en, der ikke kender det, som...
Pop på speed.
Jeg vil ikke kalde det kunstigt, for det føles groft,
men der er hele præsentationen af grupperne.
Det er slet ikke kynisk musik. Det er bare ren optimisme.
K-POP-RADIOVÆRTER
Selv på det koreanske marked taler vi ofte om, hvad K-pop er.
Betyder det grupper fra Korea? Omfatter det kun idoler?
Vi er vante til udtrykket K-pop,
men i Korea kaldes de "idolgrupper",
fordi de blev skabt ud fra en meget specifik proces.
Underholdningsselskabet udvælger idolerne,
lærer dem at synge, danse og optræde.
og samler dem så omhyggeligt
i utroligt polerede og fuldendte grupper.
Den proces kan tage år,
og den blev ikke opfundet af K-pop.
Fabrikssystemet blev også brugt af Motown,
pladeselskabet bag hitgrupper som The Supremes, The Temptations,
og The Jackson Five.
Apropos The Jackson Five
så har K-pop-grupper normalt mindst fem medlemmer,
ofte mange flere, og de har alle specifikke roller.
JOURNALIST, BILLBOARD
Man finder sjældent en gruppe med to meget ens personer.
K-pop-grupperne har typisk titler om deres positioner.
Jeg har rollen som leder, sangskriver og rapper.
Der er sangeren, rapperen og danseren.
J-Hope her er gruppens danser.
Der er magnae, den yngste,
som er en rolle i sig selv.
Det udgør vores kemi.
Det er som The Avengers.
Forestil dig The Avengers med ni Tony Stark.
Det fungerer ikke.
Der skal være Ant Man og Hulk.
Der skal være forskellige personligheder.
De er alle forskellige, men alle K-pop-idoler
skal være uskyldsrene.
Idoler skal være rare og høflige
og aldrig have noget at gøre med alkohol, stoffer eller skandaler.
Kærlighed er det største emne,
og det er også det emne, som K-pop-stjerner
aldrig må udtale sig personligt om.
Der er en forestilling om, at alle K-pop-stjerner
er beregnet for fansene.
Når en K-pop-gruppe søger et publikum,
leder de ofte uden for Koreas grænser.
Man ser spor af den internationale strategi
i selve navnene på grupperne.
De er næsten altid akronymer,
så der ikke er problemer med at oversætte dem globalt.
Det begyndte, da det unikt koreanske Seo Taiji...
Seo Taiji.
...blev opfulgt af H.O.T., der let kunne markedsføres.
Kigger man nærmere på K-pop-gruppen EXO,
ser man en anden marketingstrategi: undergrupper.
Der er to medlemmer, som skal synge og rappe på kinesisk.
Ofte udgiver gruppen ikke blot to udgaver af en sang,
men nogle gange optager de to udgaver af samme musikvideo.
Folk omtaler K-pop som en musikgenre. Det er snarere en musikidé.
Det er lige så meget visuel som musikalsk kunst.
Man ser det på de stærke farver og den perfekte koreografi
i deres musikvideoer.
Selv nu, hvis man er hos et lille pladeselskab,
vil ens produktion af en musikvideo stadig være
tusind gange bedre end en musikvideo, der udkommer i USA.
En K-pop-musikvideo ser ud som...
Du godeste.
Vild koreografi med fantastisk dekorationer
og mærkelige kostumer.
Ikke en eneste gruppe danser dårligt.
De har et vagt fortælleelement, som er helt gådefuldt,
noget som "Blood, Sweat & Tears" fra BTS.
Meget som et europæisk kunstmuseum.
Men ingen aner, hvad der sker, og så indfletter de
smukke dansetrin, og det er fantastisk.
Musikvideoer som "Blood, Sweat & Tears" har været en drivkraft
for K-pops virale verdenssucces.
Og skønt K-popsange overvejende synges på koreansk,
er det svært at finde en K-popsang uden engelske tekster til en vis grad.
Ja, der er enkelte engelske ord her og der,
og det gode ved dem er, at de gør det iørefaldende.
Igennem årtierne, i Østen eller Vesten,
er indflydelsen gået frem og tilbage.
Sådan er pop dybest set.
Man kan ikke stedfæste den præcist.
Faktisk er mange K-popsange
skrevet af udenlandske komponister
fra Sverige og USA.
K-pop stjæler gladeligt med arme og ben.
Tag for eksempel "Red Flavor", et af de største K-pophits i 2017.
Det blev foreviget af Jack Black i en viral video fra det koreanske show Infinite Challenge.
Infinite Challenge er et meget populært show her.
Sangen blev skrevet af Caesar & Loui, to svenske producere.
PRODUKTIONSTEAM
Vi skrev "Red Flavor" til en vestlig pigegruppe.
-Den hed "Dance With Nobody". -Den handlede om et brud.
Men vi havde "Dance with nobody, nobody, but me".
SM ændrede i sidste ende teksten til et friskt sommerhit,
men lige før omkvædet er der en lille ode til svensk pops helt store navn,
-ABBA. -Der er lidt ABBA der.
De har altid de her dele, hvor de svarer på melodierne.
43 sekunder inde i "Dancing Queen"
hører man præcist, hvad de taler om.
Og 43 sekunder inde i "Red Flavor" hører man det her.
Hvilket fører os til formlens næste hoveddel,
måden, hvorpå K-pop-sange blander genrer.
K-pop handler om at eksperimentere.
Man kan gå fra den rene sødsuppepop
til et hardcore breakdown det næste øjeblik.
K-pop-fans ville ikke fortrække en mine.
Tag for eksempel "I Got a Boy" af Girls' Generation fra 2013.
Der er mindst ni momenter, hvor forskellige genrer virker sammen...
...som her.
Spol frem 20 sekunder, og der sker endnu et uventet skift.
Kig på "I GOT A BOY".
Alle populære genrer på den tid er samlet i én sang.
Det er en K-popklassiker,
og antydninger af dens struktur kan findes i mange K-popnumre.
Selskaberne skaber musikken, så K-pop mere er et produkt end kunst.
Dog forbruger fansene det ikke bare
som et produkt, såsom en bil eller en laptop.
de fortolker den snarere
og finder deres egne måder at nyde den på.
I 2011 nåede K-pop-industrien en stor milepæl.
De 3 store underholdningsselskaber organiserede turnéer uden for Asien,
og koreansk tv udsendte billederne derhjemme
der beviste, at koreansk kultur havde fundet sit globale publikum.
Jeg så i nyhederne, at europæiske fans lavede en flash mob
foran Louvre i Paris.
Et år senere...
...kom denne her.
Videoen satte K-pop-stilen ekstremt på spidsen,
og det var den første YouTube-video med en milliard visninger.
Da "Gangnam Style" skete, var vi der sammen med Psy,
fra det blev skabt, til det eksploderede.
Han var forvirret hele tiden. Selv nu forstår han det ikke.
"Hvad sker der?" "Ingen anelse."
Men det er fedt!
K-pop var nu en verdenssensation.
I 2005 var hele Koreas musikmarked nummer 29 i verden.
I 2016 var det nummer otte.
Verden over satte den utrolige succes også fokus
på den mangeårige kritik af industrien om,
at underholdningsselskaber påtvinger de unge lange kontrakter
og kontrollerer alle dele af deres karrierer.
Industrien har stadig langt igen,
men nogen kritik er blevet mødt med reform.
I 2009 begyndte Koreas Fair Trade Commission
at regulere agentkontrakter
og fjernede alt for langvarige eller begrænsende vilkår.
Der er stadig problemer med forholdet mellem kunstnerne
og selskaberne med kontrakterne.
Det passede måske førhen, men K-pop har ændret sig siden da.
Forestillingen om idoler uden frihed er overhovedet ikke sand længere.
Den strenge fabriksstruktur
tackler også noget, som overskrifterne ofte overser.
Det når faktisk ind til kernen i K-pop.
Det er så at sige "så K".
At være tålmodig og udholdende og endelig opnå det, man ønsker,
værdsættes og respekteres meget i Korea.
Selv efter succesen med "Gangnam Style",
var det svært for K-popindustrien at trænge ind på det amerikanske marked,
og det af én vigtig grund.
Markedet i USA har altid været fjendtlig over for ikke-engelsk musik.
Det vil sige indtil BTS.
Det er deres debut på amerikansk tv,
så giv BTS en hånd.
Da de ankom i lufthavnen var det, som om The Beatles var her.
BTS har en særlig plads i mit hjerte.
Jeg elsker bare BTS vildt meget.
Jeg kan lide deres musik, men deres fans er lidt skræmmende.
BTS har slået alle rekorder i USA for en K-pop-gruppe.
Baggrunden finder man på Billboards sociale medier-liste.
BTS har ligget øverst i over et år.
Billboard tjente på den entusiasme
og udgav blade i samlerudgave med alle gruppemedlemmerne.
Musikken er god, men det vigtige ved BTS er social fremtræden.
Det gør dem tilgængelige for mange fans.
Det påvirker andre K-pop-selskaber.
Mange gange virker de bare som gamle venner.
De er også meget ægte,
og de har masser af kemi sammen.
De er stadig individer, men kemien mellem dem
findes næsten ikke i andre K-pop-grupper.
Men det, som virkelig adskiller BTS
fra de andre K-pop-grupper, er deres tekster. Vi taler altid om de unges liv.
BTS tackler nogle svære temaer,
som henvender sig direkte til en generation under et enormt pres.
ER VI LÆSEROBOTTER? DET ER NUMMER ET ELLER INTET
VI FALDER PÅ PLADS I RAMMEN SAT AF VOKSNE
Budskaberne ligner gruppen,
som først gav inspiration til K-popindustrien,
Seo Taiji & Boys.
I 2017 lavede BTS endda et cover af deres "Come Back Home".
Og da Seo Taiji gav koncert
for at fejre 25-årsjubilæet for gruppens debut,
var BTS med ham på scenen.
Sydkorea blev et kraftcentrum for popkultur
ved at gøre Seo Taiji & Boys' stil til en formel.
Den formel er så succesrig,
at K-pop næsten har nået alle kontinenter.
Jeg er Anubhuti fra Indien.
-...jeg er fra Finland. -...fra Filippinerne.
-Costa Rica. -Jeg er fra Canada.
Det er min K-pop-tatovering. K-pop er mit liv.
K-pop hjalp verden forstå og åbne sig op over for et land,
den knap kendte.
Hvis nogen ser en video med en K-pop-idolgruppe for første gang,
bliver de sandsynligvis noget forvirrede.
Det er ikke skidt.
Blandt andet derfor er K-pop så fedt. Fans kan knytte sig til kunstneren,
selvom der er af og til er en kulturforskel.
I takt med, at K-pop-grupper strejfer fra formlen
og udtrykker egne idéer om deres land og kultur,
står millionvis af fans klar til at lytte.