Vad du ser här är befruktningen av ett mänskligt ägg med en spermiecell.
Det är inget nytt med det, det händer ständigt på fertilitetskliniker.
Men det är nåt annorlunda som händer här.
Nålen levererar även ett litet verktyg som förändrar embryots DNA.
En ny teknik som kallas...
-CRISPR. -CRISPR.
-En revolutionerande teknik som kan...
...redigera DNA med otrolig precision.
För att förstå hur stort det är, överväg det här:
Liv har existerat på denna planet i nästan fyra miljarder år.
99,99 % av den tiden passerade innan Homo sapiens dök upp.
Och under 99,9 % av människans historia,
var även vi helt ovetande om den genetiska koden
som låg inbakad i cellerna hos alla levande ting.
Det är faktiskt bara de senaste 65 åren, en enda livstid,
som vi har kommit underfund med hur DNA funkar,
byggt maskiner som kan läsa det och verktyg som kan redigera om det.
Nu blir en fråga vi har ställt i årtionden väldigt verklig.
Om människor har tekniken för att kontrollera livets källkod,
vad händer när vi använder den på oss själva?
Ta vad vi vet nu om DNA...
EN ORIGINAL-DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
Vi kan lära oss att använda det...
...för att mixtra med vår genetiska sammansättning.
När man börjar mixtra, var slutar man?
Det är där saker blir komplicerade.
...avgörande för att hitta botemedel för sjukdomar som cancer.
Kritiker menar att man öppnar upp Pandoras ask.
Är det så här vi vill fostra nästa generation barn?
Det gör människan till dess egen gud.
I dag firar vi avslöjandet
av första utkastet till den mänskliga livets bok.
Som samhälle har vi spenderat cirka tre miljarder dollar
för att sekvensera det första mänskliga genomet, en stor bedrift
som kanske kan jämställas med byggandet av pyramiderna i Egypten.
Genomet är vår genetiska blåkopia, tre miljarder par A:n, T:n, C:n och G:n,
som var och en av oss bär i nästan varje cell.
Att kartlägga det var det största företaget i biologins historia.
Under de 15 år som gått sen dess
har priset för att sekvensera ett genom fallit drastiskt.
Många nollor har försvunnit från prislappen.
Ta en närmare titt på diagrammet. Det är inte en typisk skala.
Siffrorna ökar med en faktor av tio.
Med alla dessa data kan forskare identifiera gener som orsakar sjukdom.
Men för att faktiskt förändra de generna måste man spåra dem inuti genomet.
Människor hade inget enkelt sätt att göra det, men det visar sig...
...att bakterier hade det.
De har bekämpat virus i miljardtals år, och några utvecklade ett immunsystem
som registrerar segment av virus-DNA inuti sitt eget genom.
Så när det viruset angriper igen,
är dess DNA enkelt att känna igen och klippa av
med enzymer som beter sig som saxar.
Det hindrar viruset från att reproducera sig.
Det immunsystemet kallas CRISPR.
Dess upptäckt var häftig nog,
men 2012 visade Jennifer Doudna och hennes samarbetspartner
att de kunde omprogrammera CRISPR-systemet
för att spåra och redigera en valfri gen
vilket tog CRISPR från ett intressant faktum till ett mäktigt verktyg.
För att de använt ett gammalt bakteriellt immunsystem
som en kraftfull genredigeringsteknik...
...utdelas Genombrottspriset till Emmanuella Charpentier
och Jennifer Doudna.
Det var ett resultat av nyfikenhetsdriven forskning
som började i en helt annan riktning än där den slutade.
Jag trodde aldrig att jag skulle bli en genomenginjör.
CRISPR-systemets lättanvändlighet
har gjort att det kunnat spridas som en löpeld genom vetenskapsvärlden.
Så många uppsatser publiceras varje dag om CRISPR
och användandet i växter,
i bakterier, i jäst, I varje levande organism,
för alla levande organismer drivs av DNA.
Tekniken är så överkomlig
att man nu kan justera bakteriers DNA i hemmet
med ett gör-det-själv-kit.
Jag har jobbat som forskare i 25 år och aldrig sett en teknik
slå igenom så som genmanipulering har.
Jag tänker tillbaka på Silicon Valley för 40-50 år sen
när det just stod klart att vi kunde programmera datorer.
Det var svårt att föreställa sig alla utvecklingar,
såsom internet, eller datorer i allas fickor.
Vad händer om 20, 30, 40 år?
Griskultingar som kanske en dag kan ge levrar, hjärtan och organ till människor.
Nu gör de faktiskt myggor som är resistenta mot malaria.
Den ullhåriga mammuten kan göra comeback.
Det där sista kanske påminner om en viss sci-fi-klassiker.
Ser ni inte faran i det ni sysslar med?
Genetisk kraft är den mest formidabla på planeten,
men ni hanterar den som ett barn som hittat pappas pistol.
Alla dessa experiment ger upphov till svåra etiska frågor,
kanske inget mer än användandet av CRISPR i mänskliga embryon.
Ingen har försökt starta en graviditet med de embryorna, men om de gör det
korsar vi en linje som folk har debatterat om i årtionden.
Den här debatten har länge haft några viktiga distinktioner.
Först och främst distinktionen mellan somatisk genomredigering
och könscellsredigering.
Somatiska celler är de flesta celler i kroppen: blod, hjärna, hudceller,
där DNA:et inte förs vidare till avkomma.
Könscellsredigering involverar spermier, ägg eller embryor,
och förändrar i stort sett DNA:et hos framtida generationer.
Det är en djupgående skillnad, för i könscellsredigering
pratar vi om att göra förändringar
som ytterst påverkar den mänskliga befolkningen
och mänsklig evolution.
En annan stor splittring som skedde tidigt under debatten
var mellan terapi och förbättring.
Terapier behandlar sjukdomar,
och förbättringar ger fördelar till människor som redan är friska.
Övre rutan till vänster är var det verkligen händer saker,
behandling för människor som lever med sjukdomar.
Utmaningen här är leverans.
För olika sjukdomar påverkas olika celler i ens kropp.
Några påverkar levern, några hjärtat,
några påverkar lungorna och några organ har enklare leveranser.
De mest lovande experimenten är för åkommor som sicklecellanemi
HIV och vissa cancerarter där sjukdomen lever i blodet eller benmärgen.
De cellerna kan avlägsnas, redigeras utanför kroppen,
och, när redigeringen är bekräftad, återinföras i patienten.
Somatisk genomredigering har alltid varit mindre kontroversiellt,
främst för att de förändringar man gör
slutar med den personen.
Det betraktas generellt som medicin.
Somatisk genförbättring är som plastikkirurgi.
De förändringar man gör slutar med dem.
Genetiska plastikkirurger finns inte än, forskare fokuserar på sjukdomar,
och när de försöken inleds kommer den stora debatten att gälla
huruvida vi borde gå längre än att behandla sjuka
och redigera bort sjukdomar från framtida generationer.
Det har inte hänt.
Såvitt nån kan se försöker ingen att skapa CRISPR-bebisar än.
Det är en frestelse jag tror man måste brottas med.
Tekniken är inte riktigt utvecklad än,
men det är nog nära.
Att skapa en genmodifierad bebis är redan olagligt i minst 25 länder.
I stora delar av Europa har det varit förbjudet i årtionden.
Om man tittar på ett mönster
är en av de främsta variablerna som skulle förklara skillnader
närheten till nazistupplevelsen.
Man hittar mycket större skepsis mot idén
att vi på nåt sätt ska förbättra den mänskliga arten.
Två jättar inom CRISPR-forskning, USA och Kina,
har restriktioner för könscellsredigering, men inga lagar emot det.
2015 krävde FN ett världsomfattande moratorium
och hävdade att könscellsmodifikationer
kunde äventyra värdigheten för alla människor,
för problemet med att korsa könscellslinjen
är att den andra linjen kanske inte håller.
Gränsen mellan terapi och förbättring har med tiden blivit allt suddigare.
Inte alla är eniga om vilka genetiska åkommor behöver botas.
Är dövhet en sjukdom?
Många döva tycker inte det.
Är dvärgväxt en sjukdom? Inte enligt många.
Idén att vi alla är sjuka, att vi lider, att jag "lider" av dvärgväxt...
Nej, jag lever med dvärgväxt och har gjort det i 39 år.
Jag är stolt över att uppfostra en tredje generation människor
som lever med dvärgväxt.
Jag lider enbart av hur samhället behandlar mig.
Men gränsen är suddig även för sjukdomar vi enas om.
Beroende på vilken variant man har kan APOE-genen öka, minska
eller inte påverka risken för Alzheimers senare i livet.
Säg att du bytte ut ditt barns DNA från en högrisk- till en lågriskvariant.
Skulle det vara terapi eller en förbättring?
Det finns ovanliga gener länkade till lägre risk för hjärtsjukdom, diabetes,
immunitet mot HIV, starkare ben, större muskler, mindre kroppsodör,
förmågan att klara sig med mindre sömn.
Var skulle man dra gränsen?
I 90-talsfilmen Gattaca är samhället indelat i genetiska klasser,
för fertilitetskliniker säljer förbättringar till sina kunder.
Vi ville inte ha...
Jag menar, sjukdomar, ja, men...
Ja, vi undrade bara om det är bra att överlåta en del åt slumpen.
Ni vill ge ert barn den bästa möjliga starten.
Tro mig, vi har nog med brister inbygda redan.
När jag såg den filmen var det helt och hållet science fiction.
Det är otroligt att vi nu är på gränsen till att det blir verklighet.
Och det ger upphov till ett av de mest djupgående etiska hoten inom genetik,
eller som ni kanske känner det, "designerbebisar."
-Designerbebisar. -Designerbebisar.
...där föräldrar kan välja ögonfärg, intelligens och längd.
Tänk om jag kunde välja barn som kunde spela i NBA.
Det är där folk förivrar sig lite.
En del egenskaper är relativt enkla, som ögonfärg, fräknar,
och, det här är sant, hur klibbigt ens öronvax är,
men intelligens, längd, atletisk förmåga, de är alla invecklade egenskaper.
De beror delvis på arv och delvis på miljö.
och arvsdelen involverar hundratals, till och med tusentals platser på genomet
som samspelar på sätt vi inte förstår.
Och det gör dem till dåliga måltavlor för nåt som CRISPR.
Om regeringar ger klartecken för könscellsredigering
skulle det börja med att förhindra spridning
av sjukdomar orsakade av en enda gen.
Men de flesta som bär på de generna
har redan ett sätt att göra det, utan att redigera DNA.
Därför är den snabbaste vägen till designerbebisar inte att redigera gener,
utan att välja ut dem.
Folk som vet att de är bärare av en genetisk sjukdom har länge haft möjligheten till preimplantatorisk genetisk diagnostik.
Vilket är en munfull, så folk kallar det PGD.
När jag beskriver det här tror de flesta att det är science fiction,
men det har faktiskt funnits i över 27 år.
I PGD plockar en fertilitetsklinik ut celler från embryor skapade genom IVF
och testar deras DNA för genetiska sjukdomar.
De kan sen välja ut embryona utan sjukdomen
att implantera i kvinnan.
Men tekniken har också använts för att söka efter gener
som ökar risken för sjukdom men inte garanterar den,
och för att avgöra andra egenskaper som ett embryos kön,
eller dess ögonfärg.
När tekniken gör framsteg blir det möjligt att få en genrapport för sina embryor,
som den man får när man skickar sin saliv till ett personligt genomikföretag.
Och för invecklade egenskaper, såsom intelligens, längd eller diabetes
kanske vi inte kan redigera dem direkt,
men vi kan kanske förutsäga dem... i viss utsträckning.
Vi kommer nog aldrig att kunna säga:
"Det här embryot kommer att få full pott på högskoleprovet."
Men vi kommer nog kunna säga: "60 % chans att i de hamnar i den övre hälften,
13 % chans att de hamnar bland de bästa 10 procenten."
De här förutsägelserna kallas polygeniskt riskvärde
och baseras på statistiska korrelationer.
De flesta är inte särskilt exakta
så de har stannat inom den akademiska forskningssfären.
Men de blir bättre med mer data,
och nu säger företaget Genomic Prediction
att de snart blir de första att erbjuda polygentester
till fertilitetskliniker.
Deras vd har sagt att han inspirerades av filmen Gattaca.
Det finns ingen amerikansk lag
som hindrar en klinik från att använda genetisk egenskapsförutspåelse.
Huruvida det förblir så,
när folk börjar använda det här för att välja bebisar
av skäl som andra tycker är fel,
det kommer att bli en intressant politisk kamp att följa.
Men vi pratar fortfarande om ett litet antal människor för IVF är svårt.
Problemet med IVF just nu,
vad som står för 90% av kostnaden och 99 % av obehaget och risken,
är ägguttaget.
Men han förutspår att vi omsider kan odla mänskliga ägg i ett labb från hudceller
och använda dem för att skapa dussintals embryor.
Det här låter som science fiction.
Det är det för en människa, men inte för en mus.
Det har redan utförts på möss, både ägg och spermier,
och friska små musungar har fötts.
Om det fungerar på människor, och det är verkligen ett stort om,
så blir IVF mycket enklare, och genval blir mäktigare.
Lägg till genomredigering till processen
så kan man se hur fertilitetsindustrin
kan styra framtiden för mänsklig evolution.
Men vi behöver inte spekulera om den avlägsna framtiden
för att se hur genomisk revolution kan förändra oss.
1994 hittade dr John Wasmuth en gen för akondroplasi.
Många föräldrar med dvärgväxt blev rädda.
För vi trodde att det var,
och på många sätt kan det fortfarande vara det, det första steget mot att utplåna vår sorts dvärgväxt.
Genetiska tekniker kan minska spannet av mänsklig variation.
VI har redan sett hur individuella val gällande prenatala tester
kan förändra hela befolkningar.
Det finns nu bara 918 flickor på tusen pojkar i landet.
I Island är Downs syndrom på gränsen till utplåning.
Det beror till stor del på det utbredda användandet av genetiska tester.
Finns det verkligen ingen plats för oss i världen?
Det är en tuff konversation. Jag är pro-choice
och måste acceptera det faktum att det för mig,
som är pro-choice och en kvinna med funktionshinder, betyder...
...att jag måste acceptera att icke-funktionshindrade kvinnor
ser ett foster som jag som icke livsdugligt.
Och eftersom ojämlik tillgång till sjukvård är ett fakum i vår värld
riskerar vi att ge de förmögna en extra genetisk fördel.
Det här kommer inte att göras tillgängligt för alla på planeten.
Endast de rika skulle ha tillgång till det här.
Rika barn är redan 10-15 % friskare än fattiga barn.
Det är inte enormt,
men jag skulle inte vilja lägga till ytterligare 10-15 %.
Vi har sett hur lätt vi kan falla offer för enkla svar på invecklade problem
när de är klädda i vetenskapens språk.
USA:s immigrationslag från 1920-talet
baserades på en helt felaktig vetenskaplig premiss
att de nordiska ländernas gener var överlägsna andra rasers.
Det behöver inte ens vara sant.
Genomredigering behöver faktiskt inte ens funka,
för att ha sociala effekter.
Men genomredigering ger oss en chans att drastiskt minska mänskligt lidande.
Därför står så mycket på spel.
Min största fruktan är att vi får se ett förhastat användande av genomredigering.
Vad jag menar med det är en tillämpning som gör skada,
som skapar ett bakslag mot en teknik
som jag tror har potentialen att bli otroligt positiv
och ha en positiv effekt på samhället.
Såvida vi inte hamnar i ett kärnvapenkrig, såvida inte världen upphör,
kommer vi att använda genetik mer och mer i mänsklig reproduktion,
och det kommer att få konsekvenser
men jag utför arbetet i hopp om att om vi tänker på de här sakerna,
oroar oss för dem och pratar om dem i förväg,
så är det lite mindre troligt att vi gör misstag.