‎Vreau să-i cer mâna iubitului meu
‎în curând.
‎Săptămânile dinaintea evenimentului ‎sunt cele mai stresante
‎și tensionate.
‎Ajungi în punctul în care
‎tot ce auzi sunt bătăile inimii.
‎A îngenunchiat și...
‎a scos o cutie din buzunar, ‎de care nu știam că e acolo.
‎Zice: „Vreau să fiu cu tine ‎pentru totdeauna.”
‎Dintr-odată, totul s-a încețoșat, ‎a dispărut,
‎iar eu eram cu el în încăpere ‎și-mi tremurau genunchii.
‎Probabil știi ce-au cumpărat.
‎Diamantele sunt cele mai populare ‎pietre prețioase.
‎Dar dacă le compari cu alte bijuterii, ‎nu e limpede de ce.
‎Acestea sunt strălucitoare ‎ca diamantele.
‎Acestea nu pot fi deosebite de diamante.
‎Unul dintre acestea ‎e un diamant creat de om.
‎Acum, savanții pot crea ‎în laborator diamante
‎identice structural ‎cu diamantele din mine.
‎Totuși, anual, oamenii cheltuie bani ‎pe diamantele naturale.
‎E cel mai costisitor obiect ‎pe care l-am cumpărat vreodată.
‎Pentru mine, a fost cel mai frumos ‎și cel mai important obiect.
‎Cineva care-și permite să-ți ofere ‎un diamant frumos, nu?
‎E plăcut.
‎Ce face ca aceste pietre ‎să fie așa de speciale?
‎Care e valoarea unui diamant?
‎Diamantele, plăsmuite de natură ‎și meșteșugite de om.
‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎Poate e un clișeu ‎să spunem că e „sol bogat”,
‎dar, de data aceasta, chiar e.
‎E frumos. Și e creat de el.
‎Ai grijă să rămână acolo.
‎Normal!
‎Nu e o achiziție logică.
‎Trebuie să fie lipsită de logică. ‎Irațională.
‎Par simbolurile ‎acestor acțiuni îngrozitoare.
‎E o risipă de bani
‎și-o facem doar ‎că să le arătăm celorlalți.
‎Ce își doresc oamenii?
‎Cât de mult își doresc?
‎Cât sunt dispuși să plătească?
‎DIAMANTELE
‎Cu toții locuim pe un înveliș solid ‎și subțire deasupra unui lichid fierbinte.
‎Acest înveliș are o adâncime ‎mai mică de 40 km.
‎De două ori lungimea Manhattan-ului.
‎Rubine, safire, smaralde, ‎toate se formează aici.
‎Dar diamantele apar la adâncime mai mare.
‎Savanții măsoară presiunea în pascali
‎și în locul unde se formează diamantele ‎presiunea ajunge la șase gigapascali.
‎Șase gigapascali e echivalentul
‎a 80 de elefanți care ar sta ‎pe degetul vostru mare.
‎Celelalte nestemate sunt formate ‎dintr-un amalgam de elemente.
‎Dar diamantul dintr-unul singur.
‎Carbon.
‎Din perspectivă științifică,
‎aceasta e cea mai importantă parte ‎a diamantului.
‎Acestea sunt bucăți mici de rocă ‎prinse în timpul zămislirii diamantului
‎și aceste elemente sunt singurele mostre
‎la îndemâna cercetătorilor ‎în studierea Pământului în adâncime.
‎Acele elemente pot fi datate.
‎Dacă aceasta e toată istoria omenirii ‎și aceasta e epoca dinozaurilor,
‎aceasta e perioada în care s-au format
‎diamantele din zilele noastre.
‎Cele mai vechi diamante sunt datate ‎dinaintea vieții pe Pământ.
‎Acum peste 25 de milioane de ani,
‎diamantele au ajuns la suprafață ‎prin explozii rare și violente.
‎În cele mai active regiuni seismice, ‎s-au evaporat pur și simplu.
‎În zonele mai stabile, au supraviețuit.
‎Aceasta e o hartă a undelor seismice ‎din pământ.
‎Zonele cele mai stabile sunt roz.
‎Acolo au stat diamantele, neobservate, ‎milioane de ani.
‎Cea mai veche bijuterie cu diamant
‎e acest inel, datat din anii 300 î.Hr.
‎În următorii două mii de ani,
‎diamantele au apărut în coroane, inele ‎și broșe, alături de alte nestemate.
‎Uneori, erau daruri de nuntă,
‎precum inelul de diamant oferit la logodna
‎Arhiducelui Maximilian al Austriei ‎cu Maria de Burgundia.
‎Dar diamantele nu erau ‎neegalatele nestemate ale iubirii
‎până nu s-au descoperit ‎depozite de diamante în Africa de Sud,
‎400 de ani mai târziu.
‎Iată-l pe Cecil Rhodes, ‎un britanic de 17 ani
‎trimis în Africa de Sud, ‎pe atunci „Colonia Capului”.
‎Va fi cunoscut ‎drept colonizatorul Rhodesiei,
‎acum Zimbabwe și Zambia,
‎cel care a dat numele ‎Universității din Rhodos,
‎creatorul bursei Rhodos,
‎un imperialist zelos
‎și fondatorul companiei ‎care va domina industria diamantelor
‎timp de peste un secol.
‎De Beers.
‎Sub supravegherea lui, diamantele ‎s-au transformat din nestemate obișnuite
‎într-un standard cultural.
‎Ca să înțelegeți cum au reușit,
‎trebuie să citiți manualul ‎companiei De Beers.
‎Primul capitol: Controlarea ofertei.
‎În anii 1870, Rhodes a început ‎să-și cumpere rivalii.
‎E important de înțeles
‎că De Beers nu a extras ‎toate diamantele din lume.
‎Au extras multe diamante, ‎dar au și cumpărat
‎de la alți producători
‎și asta le-a permis să domine piața.
‎Aproximativ 90% din stocul mondial
‎în două decenii.
‎Urmează al doilea capitol.
‎Rhodes a făcut o înțelegere să vândă ‎toate diamantele
‎unui singur sindicat ‎de diamante din Londra.
‎Când De Beers au avut monopolul ‎furnizării globale,
‎acumulaseră un depozit strategic.
‎În perioadele când scădea cererea,
‎reduceau și ei ușor oferta.
‎Firma De Beers nu a oferit informații ‎despre depozit,
‎spunând că nu au așa ceva.
‎Dar, în 1999, ‎New York Times ‎l-a evaluat la 5,2 miliarde de dolari.
‎În anii '40, guvernul SUA a încercat ‎să-și creeze un stoc de diamante,
‎fiindcă nu sunt doar pentru bijuterii,
‎ci și cel mai dur material natural ‎de pe Pământ.
‎Sunt esențiale ‎în fabricarea armelor și avioanelor.
‎Când Comisia de producție pentru război ‎a declarat
‎că nu acceptă întârzieri în producție,
‎un oficial a spus ‎că sindicatul condus de De Beers
‎le punea bețe în roate
‎și au fost nevoiți să amenințe ‎că nu vor trimite avioane Angliei
‎dacă sindicatul nu le vinde diamantele ‎pentru producție.
‎Motivul?
‎„Sindicatul diamantelor nu ne vinde
‎fiindcă nu acceptă existența ‎de stocuri mari în afara controlului lor.”
‎Menținerea prețului unui produs ‎n-are legătură doar cu oferta.
‎Ci și cu cererea.
‎Înainte de Al Doilea Război, ‎De Beers era în criză.
‎După Marea Criză Economică
‎puțini mai cumpărau diamante.
‎Mai rău, oamenii vindeau diamantele ‎pe care le aveau,
‎oferta creștea, iar prețul lor scădea.
‎De Beers a angajat o firmă de publicitate ‎care a venit cu o idee genială.
‎Dacă oamenii ar păstra diamantele ‎pentru totdeauna?
‎Sloganul celebru era: ‎„Un diamant este pentru totdeauna”.
‎E unul dintre cele mai de succes ‎sloganuri publicitare
‎din istoria publicității.
‎Inelele au fost darul de logodnă obișnuit ‎încă din Evul Mediu,
‎dar ideea că trebuiau ‎să fie cu diamante era nouă.
‎Prima campanie a fost în SUA,
‎cu picturi ale unor artiști ‎de talie mondială.
‎Cea din dreapta e a lui Salvador Dali.
‎Cea din stânga e a lui Pablo Picasso.
‎Mesajul era ‎„Diamantele sunt opere de artă”.
‎Au urmat numeroase campanii, ‎toate cu același slogan.
‎Un inel aniversar cu diamant.
‎La a zecea aniversare, arată-i ‎că te-ai căsători cu ea din nou.
‎A funcționat.
‎În filmul clasic din 1939, ‎Pe aripile vântului,
‎Scarlett O'Hara pledează ‎pentru această nestemată.
‎Ce inel ți-ai dori, draga mea?
‎Un inel cu diamant.
‎Să-mi cumperi unul mare, Rhett.
‎În acel an, ‎ea a fost doar una dintre cele 10%
‎dintre miresele americane ‎care au primit inel cu diamant.
‎În anii '50...
‎Fie ele pătrate sau ovale ‎Aceste pietre n-au rivale
‎...deveniseră preferatele femeilor.
‎În anii '90,
‎80% dintre miresele americane ‎aveau diamante.
‎Deși sunt veșnice, ‎oamenii nu-și doresc diamante folosite.
‎Nu există o devalorizare oficială ‎pentru diamantele second-hand, dar...
‎Cred că ați fi uimiți
‎cât de mare e devalorizarea ‎dacă vreți să-l vindeți.
‎Primiți 25% din cât ați plătit, ‎poate 30%...
‎Campania a avut succes ‎și De Beers a folosit-o din nou.
‎Acum, în Japonia.
‎În 1967, când a început campania,
‎miresele japoneze ‎nu prea primeau diamante.
‎Douăzeci de ani mai târziu, 70% primeau.
‎În anii '90, ‎De Beers s-a orientat spre China.
‎Același slogan...
‎Același rezultat.
‎Aceste reclame caută să creeze cerere ‎și nu e vreun truc mârșav.
‎E capitalism.
‎Pot să vă conving că vreți să cumpărați ‎o „piatră de companie”,
‎idee care mie mi s-a părut ‎complet stupidă,
‎dar oamenii puteau fi convinși ‎că trebuie să prețuiască această piatră.
‎De aceea companiile de publicitate ‎sunt plătite așa de mut.
‎Firma De Beers era maestră la asta.
‎Dar nu toate eforturile lor ‎au avut succes.
‎În anii '80, au încercat să convingă ‎femeie să le cumpere bărbaților diamante.
‎N-a funcționat.
‎Au încercat iar să le facă pe femei ‎să cumpere diamante,
‎în 2003, printr-o campanie numită ‎„Ridică mâna dreaptă”,
‎ideea fiind că o femeie puternică
‎ar trebui să aibă pe mâna stânga ‎un inel de logodnă,
‎iar pe dreapta un inel de diamant ‎cumpărat de ea.
‎Nici asta n-a funcționat.
‎Deși sunt purtate de femei,
‎consumatorii principali sunt bărbații.
‎Câțiva ani, ‎firma De Beers a prospectat piața.
‎O întrebare era
‎dacă ar renunța la alte lucruri ‎pentru diamante.
‎În 1990, ‎doar 22% dintre femei au răspuns „da”
‎și 59% dintre bărbați.
‎Mulți bărbați au spus ‎că un inel de logodnă cu diamant
‎e un semn de maturitate.
‎Este, oarecum, un simbol
‎al faptului că sunt capabili ‎să achiziționeze așa ceva,
‎să facă acest pas.
‎După asta, ‎De Beers a făcut următoarea mișcare:
‎crearea unei legături între prețul plătit ‎pentru un diamant și succesul profesional.
‎A devenit ceva normal în SUA.
‎Știi regula: diamantele trebuie ‎să coste salariul pe două luni.
‎Pe două luni.
‎De Beers a inventat asta.
‎În Japonia, ‎expresia e „salariul pe trei luni”.
‎Legătura dintre diamante ‎și succesul profesional
‎a depășit așteptările De Beers.
‎Rapperi au început să includă ‎în versuri numele bijutierului favorit.
‎Eu sunt Jacob Bijutierul.
‎Diamantele de pe mâinile mele...
‎Cât valorează astea?
‎Aș zice...
‎Cam 35.000.000$.
‎Am pus diamante pe aproape orice.
‎Cred că am făcut și periuță de dinți ‎din aur, bătută cu diamante.
‎E un semn al succesului.
‎Ca și cum ai spune: „Dragă, te iubesc.
‎Atât de mult.
‎Atât de mult de iubesc.”
‎Are 75 de carate, e galben aprins.
‎Carate, culoare...
‎Vorbește despre alt capitol.
‎Capitolul cinci: Definește valoarea.
‎Dacă intri într-un magazin de diamante,
‎îți vor vorbi despre cei patru „C”.
‎Cei patru „C” sunt cele mai importante ‎caracteristici ale unui diamant.
‎Se referă la clivaj, ‎culoare, claritate și carat,
‎adică masa diamantului.
‎Diamantul nu trebuie tăiat ‎prea plat sau prea ascuțit.
‎Trebuie să fie incolor sau să aibă ‎culoare aprinsă, nu ceva intermediar.
‎Trebuie să fie transparent, ‎fără impuritățile adorate de savanți.
‎Și trebuie să fie mare.
‎Sistemul de clasificare a diamantelor ‎a fost creat în anii '40
‎de un institut de cercetare.
‎Ei au început să vândă certificate.
‎Oamenii se simt mai siguri ‎dacă primesc un certificat
‎și o indicație ‎a calității diamantului lor
‎într-un sistem de clasificare.
‎De Beers a promovat sistemul ‎celor 4 „C”, ajutând la generalizarea lui.
‎Convenabil, multe dintre diamantele ‎lor erau mari și transparente.
‎Iar cererea a crescut enorm.
‎Însă, în țările de unde erau extrase, ‎acea cerere se transforma în finanțare
‎pentru războaie.
‎Între 1992 și 1998, ‎un grup de rebeli din Angola
‎a strâns peste 3,7 miliarde ‎de dolari din vânzarea diamantelor,
‎finanțând un război în care au murit ‎jumătate de milion de angolezi.
‎Vânzările de diamante au finanțat ‎conflictele din Sierra Leone,
‎Coasta de Fildeș
‎și Liberia.
‎Acest lucru a atras o reacție ‎negativă din partea lumii întregi.
‎Diamantele însângerate.
‎Așa numitele „diamante însângerate”.
‎Dar, în SUA, cererea pentru diamante ‎a rămas relativ constantă.
‎Deși acum există un sistem de certificare
‎pentru a bloca vânzarea diamantelor ‎din zone de conflict,
‎nimeni nu știe cât de bine funcționează,
‎pentru că lanțul de distribuție ‎al diamantelor e foarte ambiguu.
‎Cred că e dificil,
‎dacă nu ai documentele de proveniență,
‎să știi de unde provine diamantul.
‎Pe când diamantele însângerate ‎erau pe prima pagină,
‎De Beers și manualul lor ‎erau serios amenințați
‎de competiția reală.
‎Majoritatea cred că diamantele ‎provin din Africa,
‎dar e important de înțeles
‎că Rusia e cel mai mare furnizor din lume.
‎De decenii, De Beers a avut exclusivitate
‎la cumpărarea majorității ‎diamantelor din URSS.
‎Odată cu prăbușirea Uniunii Sovietice,
‎a căzut și înțelegerea.
‎Apoi, în 2005, De Beers a făcut ‎o înțelegere într-un proces
‎în care erau acuzați de conspirație ‎la manipularea prețurilor.
‎De Beers a acceptat să plătească ‎295.000.000$ clienților americani.
‎Într-un alt proces, cu guvernul SUA,
‎De Beers a pledat vinovat ‎pentru aranjarea prețurilor.
‎Cota de piață a firmei a scăzut.
‎Dar s-a întâmplat ceva ciudat:
‎prețul diamantelor n-a scăzut.
‎De Beers nu mai e cel mai important actor,
‎însă companiile din domeniu ‎le urmează manualul.
‎Alrosa e cel mai mare producător ‎de diamante din lume.
‎Avem o cotă de piață de aproximativ 27%,
‎ceea ce înseamnă că, ‎din patru diamante vândute,
‎unul e de la Alrosa.
‎Primii trei producători:
‎De Beers, Alrosa din Rusia și Rio Tinto...
‎Niciunul nu are un stoc strategic,
‎cum avea De Beers în era monopolului,
‎însă ei controlează oferta pe piață
‎dacă observă o cerere substanțială.
‎Ce credeți despre crearea ‎stocurilor de diamante
‎și cum se asigură companiile ‎că nu sunt prea multe diamante
‎în piață astfel încât să nu scadă prețul?
‎Am o replică standard ‎pentru astfel de întrebări...
‎Evident, uneori oferta depășește cererea,
‎iar când apar astfel de situații ‎nu reducem prețurile
‎pentru a nu periclita ‎valoarea inerentă a diamantului,
‎adică ce achiziționează de fapt clientul.
‎În acest moment, nu-mi pot imagina
‎cine și-ar dori scăderea prețurilor.
‎Inclusiv clienții.
‎Dacă vă pun în față ‎două sticle de vin roșu
‎și vă spun că una costă 75$ ‎și cealaltă costă 20$...
‎Dacă sunteți cunoscător, ‎veți privi etichetele, le veți gusta,
‎iar dacă sunteți cunoscători, ‎poate observați
‎că vinul din sticla de 20$ e mai bun.
‎Majoritatea oamenilor nu pot face asta.
‎Vor cumpăra sticla de 75$.
‎Se creează o situație anormală
‎în care, dacă măresc prețul,
‎în loc să scadă cererea, ‎de fapt crește.
‎Aceste bunuri se numesc „bunuri Veblen” ‎și au o calitate unică,
‎prețul lor e un semnal transmis oamenilor.
‎Alte bunuri Veblen includ:
‎gențile Birkin, șampania Cristal ‎și avocații.
‎Eu cred că diamantele au ‎o calitate aspirațională,
‎iar prețul, faptul că sunt scumpe, ‎le mărește atractivitatea.
‎Îți dă impresia faptului că ai reușit, ‎că aspiri la ceva.
‎Și înseamnă că oamenii vor plăti ‎bani mulți pentru ele.
‎Chiar dacă există o alternativă ‎care e identică structural.
‎Structura unui diamant e simplă:
‎toți atomii de carbon formează ‎patru legături cu atomii învecinați.
‎La grafit, care e la bază tot carbon, ‎atomii formează trei legături.
‎Această diferență face ‎ca grafitul să fie foarte moale
‎iar diamantul să fie atât de dur încât ‎să nu poată fi tăiat decât cu alt diamant.
‎Procesul de realizare a diamantelor ‎în laborator s-a definitivat în anii '50.
‎M-am jucat puțin și am văzut strălucirea.
‎Mi s-au înmuiat genunchii. M-am așezat.
‎Într-un interviu la BBC, ‎savantul Tracy Hall
‎descrie momentul în care el și echipa lui
‎au fost primii care să creeze public ‎și repetitiv un diamant, în 1954.
‎În acel moment, am știu că omenirea
‎a reușit ‎transformarea grafitului în diamant.
‎Acum putem crea nestemate ‎de calitate cu ajutorul mașinilor.
‎Există două moduri diferite ‎de a crea un diamant.
‎Diamantele realizate la presiuni ‎și temperaturi uriașe,
‎recreând condițiile naturale
‎prin care carbonul ‎se transformă în diamant.
‎Depunerea chimică în faza de vapori ‎e o metodă de realizare a diamantelor
‎în care se injectează hidrocarburi ‎într-o cameră de creștere
‎și se folosește energia microundelor
‎pentru a rupe legăturile ‎dintre atomii hidrocarburilor
‎permițând așezarea atomilor ‎liberi de carbon pe o placă de diamant
‎și apoi creșterea stratificată ‎a acestuia în direcție verticală,
‎rezultând niște diamante ‎de o puritate extraordinară.
‎Un diamant e un diamant, ‎chiar dacă e creat în laborator
‎sau dacă e extras din pământ.
‎Ghiciți! Care diamant e artificial?
‎Nu vă puteți da seama.
‎E nevoie de echipament specializat ‎ca să detectezi
‎diferențele infime ‎dintre cele două diamante.
‎Pe măsură ce diamantele artificiale ‎s-au perfecționat,
‎ele s-au și ieftinit.
‎Așa ajungem la capitolul șase din manual:
‎Dacă nu-i poți învinge, alătură-te lor.
‎În 2016, De Beers și companiile similare
‎au reacționat împotriva ‎diamantelor artificiale
‎cu o campanie numită „Natural e rar”.
‎Va fi blând, va fi natural.
‎În 2018, De Beers a lansat ‎propria linie de produse artificiale,
‎cu cel mai mic preț de pe piață.
‎Ei pretind că atât valorează, ‎fiindcă sunt fabricate în serie.
‎Se zice că e o strategie ca să deterioreze ‎imaginea diamantelor artificiale.
‎Eforturile companiei De Beers
‎de a oferi diamante artificiale ‎la un preț atât de scăzut
‎sunt o încercare clară ‎de a denigra produsul.
‎Diamantele artificiale sunt superioare
‎diamantelor de mină, ‎care au fost extrase din pământ.
‎Dar companiile ‎de diamante artificiale capitalizează
‎de pe urma legăturii strânse ‎dintre diamante și dragoste.
‎Ca jucător în industria diamantelor,
‎ador legătura asta.
‎Legătură creată mulțumită De Beers.
‎Producătorii de diamante artificiale ‎vor să le prezinte
‎ca inovative și ecologice,
‎superioare diamantelor naturale.
‎Dar vor să fie percepute ‎ca fiind la fel de valoroase,
‎o percepție creată ‎de către De Beers în 100 de ani.
‎Imaginea prezentată e că mulți clienți
‎s-ar gândi că au fost trași în piept.
‎Că li s-a prezentat o poveste, ‎că trebuie să facă una și alta
‎pentru a-și demonstra dragostea.
‎Totuși eu cred
‎că există un aspect foarte profund
‎al oferirii unui diamant,
‎ca și cum strigi în gura mare
‎ce simți pentru cineva,
‎iar faptul că arunci o grămadă de bani
‎e o dovadă destul de convingătoare
‎că sentimentele tale sunt adevărate.
‎Chiar dacă legătura ‎dintre diamante și dragoste
‎a fost creată de marketing,
‎nu înseamnă că nu e reală.
‎Pentru mine, a fost cel mai frumos ‎și cel mai important obiect,
‎nu doar pentru că e diamant,
‎ci pentru că e cel mai bun prieten al meu.
‎Mi-a spus că era diamantul mamei lui.
‎Atunci am început să plâng.
‎Dacă te gândești, ‎o campanie publicitară a creat
‎acest element considerat necesar ‎înainte de căsătorie.
‎Trebuie să cumperi un diamant.
‎E enervant să te gândești la asta,
‎dar, în același timp, are sens.
‎N-am inventat eu asta. ‎E standardul mondial acceptat.
‎Diamantul e creat de căldură...
‎timp...
‎capitalism...
‎și noi.
‎Nu-i o prostie, ‎pentru că numărul de oameni
‎care sunt convinși de asta,
‎ne spune că acest concept ‎se bazează pe complexitatea
‎ființei umane.
‎Dacă ne gândim la asta,
‎majoritatea acțiunilor noastre, ‎a hainelor purtate,
‎a accesoriilor...
‎Majoritatea acestora sunt folosite ‎pentru a comunica cine suntem.
‎Iată diamantul meu.
‎Părerea mea e că e superb.
‎Ce își doresc oamenii?
‎Cât de mult își doresc?
‎Cât sunt dispuși să plătească?
‎Întrebarea devine: ‎„Ce preț pui pe anumite obiecte?”
‎În cazul diamantelor, cred că e ‎ca la testul petelor de cerneală,
‎adică vezi ceea ce vrei
‎și îți creezi propriile criterii ‎referitor la ce contează pentru tine.
‎E totul pentru mine...
‎chiar și la greu.
‎Faptul că mi-a dat acest inel ‎înseamnă totul pentru mine.
‎- Îmi place cum îți stă pe deget. ‎- Știu, și mie îmi place.
‎Mulțumesc.
‎Cred că valoarea unui diamant e zero.
‎De fapt, arată valoarea ta
‎în ochii persoanei care ți l-a dat.
‎Subtitrarea: Dan Anescu