En professionell dominokonstnär är någon
som kan ställa upp tusentals dominobrickor för att skapa mönster och bilder.
År 2017 ledde Steve Price ett lag som byggde en dominouppvisning
med fler än 76 000 brickor.
De krossade ett Guinness-rekord.
Man kan bygga tvådimensionellt platt på marken,
eller göra 3D-strukturer som pyramider och väggar
och vissa sorters kurvor och spiraler.
Hans YouTube-klipp får miljontals visningar.
Nöjet att se dominobrickorna falla kommer ur vetskapen om
hur mycket projektet har krävt.
Som betraktare får man bara se när allt faller på plats.
Människor älskar att se på alla möjliga saker.
Varför tittar miljontals människor på klipp med kakor som glaseras?
Eller gillar att titta på ett collage gjort av 21 bilder på finnar?
Andra gillar gotiska kyrkor, hästar, konstsim och förstås andra människor.
Varifrån kommer dessa preferenser?
Och varför letar vi efter skönhet?
EN ORIGINAL-DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
Konst är en kreativ upplevelse.
Ju större kunskap man har, desto bättre blir upplevelsen.
Många fotografer når framgång tack vare specialisering.
Det kan vara stilleben, bebisar, djur eller mode.
Jorden är i en klass för sig.
Placeringen är exakt och symmetrisk.
Exakthet i detaljerna ger ett slutligt intryck av perfektion.
SKÖNHET
I tusentals år har filosofer försökt förklara skönhet.
Aristoteles sa: "Skönhet är beroende av storhet och ordning."
Konfucius sa: "Jag har inte sett någon som älskar dygd lika mycket som skönhet."
Kant sa: "Det vackra är det som är till allmängiltigt behag, utan koncept.
Under renässansen såddes fröna till ett svar,
när en italiensk matematiker benämnde ett nummer "det gudomliga förhållandet"
i en bok som illustrerades av Leonardo da Vinci.
Matematiker har varit fixerade vid detta nummer sedan urminnes tider,
eftersom det dök upp upprepade gånger i geometrin.
Under 1800-talet beslutade en tysk psykolog att detta nummer
var den universella skönhetslagen, och idag är det känt
som det gyllene snittet, och människor säger sig hitta det
i alla möjliga mänskliga mästerverk i hela världen.
Men det finns ett problem med det.
När folk har försökt studera det direkt,
är det inte så tydligt att alla svarar på den gyllene rektangeln.
Studie efter studie har funnit få bevis för att människor dras
till rektanglar med exakt dessa proportioner.
Men vi gillar rektanglar.
Det är den gestalt som bäst flyter från bild till hjärna.
Den form vår hjärna snabbast kan bearbeta.
Trevlig att titta på för att den är enkel för ögonen.
Många vetenskapsmän idag tror att anledningen är överlevnad.
För mer än 150 miljoner år sedan dominerades jorden av dinosaurier.
För att förstå hur människan ser världen,
måste man titta ner på dinosauriernas fötter.
Det var där våra förfäder, små musliknande däggdjur,
tillbringade sin tid, med en ganska dunkel bild av världen.
De uppfattade bara två färger: blå och röd.
De var också nattaktiva för att undvika rovdjur med bättre syn
och avläste kontinuerligt sin miljö i horisontellt led.
Det kan vara den enkla anledningen till att vi gör saker i den formen idag.
Visuell skönhet baseras på vår syn som utvecklades för att vi skulle överleva.
När dinosaurierna utrotades kom våra förfäder ut i ljuset.
Med tiden utvecklades deras ögon och öppnades för alla regnbågens färger.
Mycket av det vi fortfarande dras till visuellt
är sånt som hjälpte våra förfäder att överleva.
Blommor indikerade att något kunde förvandlas till frukt.
Vattenkällor signalerar en möjlighet till stora mängder föda.
Och gömställen hjälpte oss komma undan rovdjur.
Vi gillar fortfarande landskap liknande de där människan utvecklades.
Två konstnärer gjorde en undersökning på 1990-talet,
för att hitta den mest åtråvärda målningen i 14 olika länder.
De ställde frågor som:
"Tittar du helst på målningar av ute- eller innemiljöer?"
"Vilken, om någon, av följande utemiljöer tilltalar dig mest?"
Och: "Föredrar du målningar där människor är nakna eller påklädda?"
Den resulterande målningen såg ut så här i USA.
Så här i Frankrike. Det här är Turkiets. Denna: Kinas.
Det här kallas ibland för den afrikanska savannhypotesen
eftersom savanner har dessa egenskaper.
Blå himmel, en skyddande klippa,
något ätbart som växer i en stor vik.
Vi är tydligen gräsligt ooriginella. En del av skönheten är viljan att leva.
Men alla är inte förtjusta i tanken på en förklaring av skönhet.
Jag tror att forskarna blivit vilseledda
av den fantastiska upplevelsen att förklara något,
till att tro att den typen av förklaringar har en stor påverkan.
År 2017 publicerade Richard Prum en bok
som rörde om i den evolutionsbiologiska världen
I boken hävdar han att inte all skönhet handlar om överlevnad eller duglighet.
En del skönhet är godtycklig och värdelös.
Ta påfågelns stjärt...
Stjärten täcks av hundratals vackra ögonfläckar,
var och en med fyra eller fem olika färger
som skapas av optiska nanostrukturer i fjädrarna som består av melaninkorn
som organiseras i kristallform.
Honorna, de kallas påfågelhönor, dras till dessa stjärtfjädrar.
Under uppvaktningen reser påfågelhanen sina stjärtfjädrar
och skapar ett stort halvklot
som han håller över honan som han uppvaktar.
Men stjärtfjädrarna är tunga och gör det svårt att springa och flyga.
Deras skönhet är skadlig för deras överlevnad.
Detta förbryllade Charles Darwin, vilket han skrev till en kollega.
"När jag ser på en påfågelfjäder, mår jag illa!"
Han bekymrades av att anpassning genom naturligt urval
inte kunde beskriva utvecklingen av utsmyckningar som inte var till hjälp
i kampen för överlevnad.
Han föreslog teorin om sexuellt urval och hans hypotes var
att valet av partner handlar om djurens subjektiva upplevelser.
Det är inte bara påfågeln som har ohjälpsamma utsmyckningar.
Vi har flamlövsalsfågeln med sin fladdrande cape.
Strålstjärtshönan och hans uppblåsbara gula bröst.
Den större fregattfågeln och hans svällande röda halspåse.
Träskonäbben och hans näbb som ser ut som en sko.
Det finns inga fåglar idag som inte visar upp utstrålning,
detaljering, diversifiering och preferens. Det handlar om njutning.
Njutning är motivationen som driver djurens val.
I den mänskliga hjärnan är det vad skönhet är: njutning.
Vår syn är att aktiveringen av syncentrum, kombinerat med
dessa belöningssystem,
är det biologiska kännetecknet för vår respons på skönhet.
Tre huvudsakliga signalsubstanser är inblandade i detta.
Först, dopaminsystemet.
Dopaminsystemet verkar handla om våra begär och vår längtan.
En dopaminökning kan bokstavligt talat beröra oss.
Det är det som motiverar oss att närma oss sånt vi finner attraktivt.
Skönhet kan också aktivera våra endocannabinoida och opioida system.
Samma system som aktiveras vid intag av cannabis och opioider.
De verkar vara njutningens kärnupplevelse.
Påfågelhönor utvecklades till att finna njutning i samma sorts fjädrar,
men det är svårare att förklara njutningen människor får av skönhet,
eftersom vi tycker olika.
I Japan ansågs det vara vackert att färga tänderna svarta.
I Europa ansågs det vara vackert att plocka bort ögonfransarna.
I dagens Amerika anser vissa att det är vackert att färga, spraya,
bränna eller smörja in huden brun.
Vi människor är kulturella varelser. Vi påverkas av vår sociala miljö,
tar variationen från den miljön och införlivar den i oss själva.
Estetiska preferenser skapas psykologiskt genom utveckling,
exponering och personlig förnyelse.
Vi är kulturellt betingade beroende på vårt sammanhang.
Men jag försöker alltid fråga:
"Varför tänker jag så?" Var kommer det ifrån?"
Dominokonstens kultur kretsar definitivt kring internet.
Det finns en stor, nischad grupp av människor som tycker om detta.
För 150 år sedan var det svårt för impressionistiska målningar att ta plats.
Om man nu frågar amerikaner så tenderar folk att säga
att impressionistisk konst är deras favorit.
Våra hjärnor har inte förändrats på 150 år
men ändå har dessa befolkningsbaserade preferenser ändrats drastiskt.
Så det måste bero på vad vi exponeras för.
Ta färg.
I USA idag, associeras rosa ofta med unga flickor.
Men år 1927, när Time magazine frågade tio stora varuhus,
svarade hälften att rosa var en pojkfärg.
Förändringen skedde under de följande decennierna.
Till stor del beroende på marknadsföringskampanjer på 1980-talet.
Jag älskar dig, min lilla ponny.
Och mörkgult.
En studie visade att bebisar höll blicken längre på denna färg.
Men vuxna runtom i världen rankar den som sin minst omtyckta färg.
En ledande teori är att när vi växer upp
så lär vi oss associera denna nyans med obehagliga saker.
Det är komplicerat hur upplevelser, utbildning
och även samhällsstruktur kan påverka vad man finner attraktivt.
Man kan titta på en målning av en monark och förbluffas
av överflödet eller skönheten.
Å andra sidan, om tanken på monarki är något som stör dig,
så tycker du inte att den är vacker.
Det är svårt att få grepp om vad människor finner tillfredsställande.
Det är därför forskare i allmänhet tenderar att fokusera på saker
som de flesta tycker om.
Det finns fortfarande ingen förklaring till varför detta är vackert för vissa...
Eller detta...
Men forskare som studerar hjärnan vid maximala estetiska upplevelser,
tror att de kan ha hittat en ledtråd i ett område i hjärnan, DMN.
DMN är hjärnans standardnätverk.
Man kan se det som hjärnans tomgångsläge.
I hjärnskanningar där personer ombeds göra eller tänka på något specifikt,
tystnar den här delen av hjärnan.
DMN lyser upp när vi inte gör något särskilt,
och tankarna vänds inåt.
De speglar förmodligen ett slags internt tillstånd
av dagdrömmeri, när tankarna vandrar, när man självreflekterar.
I experiment nyligen, fick personer se bilder av konst
från olika kulturella traditioner.
Och något förvånande hände.
DMN-området i hjärnan lyste upp.
Men bara när de tittade på de målningar som berörde dem mest.
Det utlöser en rad associationer och tankar i hjärnan,
en slags fri lek för fantasin.
Forskarna tror att detta bevisar att vår upplevelse av skönhet
inbegriper att sinnen och känslor sammankopplas med något personligt.
Vår självuppfattning.
Det är något med att bli berörd av konst,
som tvingar oss till självreflektion. Det kan vara den biologiska signaturen
för vad det innebär att bli berörd av en målning.
Vilket kan förklara varför vi dras till och berörs av
samma typer av bilder, även när minnena försvinner.
Det finns forskning som visar att personer med demens
behåller samma konstsmak som de haft i hela sitt liv.
I ett experiment från år 2008, fick 20 personer med Alzheimers sjukdom
se ett urval av målningar.
Vissa var representativa, som People in the Sun av Edward Hopper.
Andra, inte lika mycket, som Picassos Den gråtande kvinnan.
Och andra var helt abstrakta, som Komposition av Mondrian.
Patienterna ombads rangordna målningarna i smakordning.
Två veckor senare fick de samma uppgift.
När de ombads rangordna målningarna,
hamnade de i stort sett i samma ordning som förut.
Vår känsla för skönhet ligger djupt.
Jag tyckte att Randys var vacker.
Hon har en fin färgkänsla.
Och för personer med demens, kan konstskapande vara bra terapi.
Färg är det som sticker ut mest för mig.
Sedan känslan av rörelse. Jag älskar rörelse i målningar.
Vad annat ser vi här?
Jag har Lewykroppsdemens.
Det var en chock för mig. Det är det nog för alla.
Alla här lider av minnesförlust.
Olika mycket beroende på person och hur länge man haft sjukdomen.
I den utsträckning vi behåller våra preferenser för viss sorts konst,
eller vissa konstverk,
tror jag det innebär att dessa verk talar till oss på djupet.
För mig är det underbart att se folk måla.
Se på deras ansikten, de lever upp!
Personer med demens, likväl som oss andra.
Tänk dig ett scenario där alla bar exakt likadana kläder.
Varje måltid var smaklös.
Alla våra hus var likadana.
Är det en värld som någon vill leva i?
Frånvaron av skönhet, frånvaron av att omge oss
med estetiska upplevelser, det är nog ett väldigt fattigt liv.
Perfekt.
Undertexter: Lisbeth Pekkari