En profesjonell dominokunstner er noen
som kan sette opp tusenvis av dominobrikker
for å lage strukturer, mønstre, bilder.
I 2017 ledet Steve Price et lag som bygde en dominoutstilling
med over 76 000 brikker.
Den knuste Guinness verdensrekord.
Du kan bygge flatt på bakken i to dimensjoner,
eller du kan lage 3D-strukturer, som pyramider og vegger
og visse kurver og spiraler.
YouTube-videoene hans får millioner av visninger.
Gleden av å se dominobrikkene falle kommer fra å vite
hvor mye som kreves av prosjektet.
Som seer får du se det bare falle på plass.
Mennesker elsker å se på alle slags ting.
Hvorfor ser millioner av mennesker på kjeks som blir glasert?
Eller liker å se en kollasj av 21 bilder av kviser?
Andre liker gotiske kirker,
hester, synkronisert svømming
og, selvfølgelig, andre mennesker.
Hvor kommer disse preferansene fra?
Og hvorfor er skjønnhet noe vi søker?
EN ORIGINAL-DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Kunst er individuell kreativ opplevelse. Jo mer kunnskap, jo bedre opplevelse.
Mange fotografer har spesialisering å takke for suksessen sin.
Det er kanskje stilleben,
babyer, dyr eller mote.
Jorden er i en klasse for seg selv, er jeg redd.
Plasseringen er nøyaktig og symmetrisk.
Nøyaktighet i detaljene hjelper å gi resultatet et perfekt inntrykk.
I tusenvis av år har filosofer prøvd å forklare skjønnhet.
Aristoteles sa: "Skjønnhet kommer an på størrelse og orden."
Konfucius sa: "Jeg har ikke sett én som elsker dyd som han elsker skjønnhet."
Kant sa: "Det vakre er det som tilfredsstiller universelt,
uten et konsept."
I renessansen ble frøene til et svar plantet
da en italiensk matematikker kalte et nummer "den guddommelige proporsjon",
i en bok illustrert av Leonardo da Vinci.
Matematikere har vært fikserte på dette nummeret siden antikken,
fordi det dukket jevnlig opp i geometri.
På 1800-tallet bestemte en tysk psykolog at dette nummeret
var den universale loven for skjønnhet, og i dag er det kjent i populærkultur
som "det gylne snitt", og folk hevder at de finner det
i alle slags menneskelige mesterverk over hele verden.
Men det er et problem med det.
Når folk har prøvd å studere det direkte,
er det ikke tydelig at alle responderer spesifikt til det gylne rektangelet.
Studie etter studie har funnet få beviser
på at folk er tiltrukket til rektangler
med akkurat denne proporsjonen.
Men vi liker rektangler.
Det er den beste konfigurasjonen av bilder fra flate til hjerne.
Det er den formen hjernen vår bearbeider raskest.
Den er fin å se på, for den er lett å se på.
Og mange forskere i dag tror at grunnen til dette
er overlevelse.
For mer enn 150 millioner år siden
dominerte dinosaurene på Jorda.
For å forstå hvordan mennesker ser verden,
må du se på dinosaurenes føtter.
Det var der forfedrene våre, små, museaktige pattedyr,
brukte tiden sin, og de hadde et ganske blekt syn på verden.
De så bare to farger: Blått og rødt.
De var også nattedyr, for å slippe unna rovdyrene med bedre syn,
og de skannet miljøet horisontalt.
Og det er kanskje den enkle grunnen til at vi lager så mange ting i den formen nå.
Skjønnhet er basert på syn, selvfølgelig, og synet vårt utviklet seg
fordi det hjalp oss å overleve.
Da dinosaurene ble utryddet, kom forfedrene våre ut i lyset.
Og over tid utviklet øynene deres seg
og åpnet opp alle fargene i regnbuen vi kjenner til i dag.
Mange av tingene vi fortsatt blir visuelt tiltrukket til
er ting som hjalp forfedrene våre å overleve.
Blomster indikerte at noe kunne bli til en frukt.
Vannkilder signaliserer en mulig mengde næring.
Og steder med ly hjalp oss å unngå rovdyr.
Vi liker fortsatt landskaper som ligner der tidlige mennesker utviklet seg.
To kunstnere utførte en undersøkelse på 1990-tallet
for å finne det mest ettertraktede maleriet i 14 forskjellige land.
De stilte spørsmål som:
"Vil du heller se malerier av utendørs- eller innendørsscener?"
"Hvilken, om noen, av følgende typer utendørsscener appellerer mest til deg?"
Og: "Vil du si du foretrekker malerier
hvor mennesker er nakne eller påkledde?"
Maleriet så slikt ut i USA.
I Frankrike, slikt. Dette var Tyrkias. Dette var Kinas.
Dette blir noen ganger referert til som "den afrikanske savannen-hypotesen",
fordi savannen har de egenskapene.
Blå himmel, en stein som gir ly,
noe spiselig som vokser ved et stort vann.
Det viser seg at vi er forferdelig uoriginale skapninger.
En del av skjønnhet er bare et ønske om å leve.
Men ikke alle blir solgt av en slags forklaring på skjønnhet.
Jeg tror at forskere har blitt misledet
av den fantastiske opplevelsen av å forklare noe,
til å tro at slike forklaringer har en større makt.
I 2017 publiserte Richard Prum en bok
som hisset opp evolusjonsbiologiens verden.
Han argumenterer at ikke all skjønnhet handler om overlevelse eller muskler.
Noe av det er usaklig og til og med ubrukelig.
Ta halen til en påfugl...
Halen er dekt av hundrevis av vakre øyeflekker,
hver og én har fire eller fem forskjellige farger
skapt av optiske nanostrukturer i fjærene
som er laget av melaninkorn
organisert som en krystall.
Påfugl-hunner tiltrekkes av disse halene.
I kurtiseoppvisninger strekker påfugl-hannen opp halen
og lager en enorm hemisfære
som strekker seg over hunnen han viser seg for.
Men halene er tunge, og det gjør det vanskelig for påfugl-hannen å løpe og fly.
Skjønnheten deres er dårlig for overlevelsen deres.
Dette forundret Charles Darwin også, som han skrev i et brev til en kollega:
"Når jeg ser på fjærene fra halen til en påfugl,
gjør det meg kvalm!"
Han var ute av seg fordi naturlig seleksjon
ikke kunne beskrive evolusjonen av utsmykkinger som ikke hjalp
i kampen om overlevelse.
Han foreslo teorien om seksuell seleksjon, og hypotesen han hadde
var at makevalget handler om den subjektive opplevelsen til dyr.
Og det er ikke bare påfuglen som har ubehjelpelige utsmykkinger.
Det er flammegartneren med den bølgende kappen.
Salviejerpen med det oppblåste, gule brystet.
Den store fregattfuglen med den røde ballongpungen i halsen.
Treskonebben med nebbet som ser ut som en sko.
Det er ingen fugler i verden i dag som ikke viser strålene,
detaljene, differensiering av preferanse.
Det handler om nytelse.
Nytelse er motivasjonen som driver valgene dyr tar.
I menneskehjernen er det det skjønnhet er: Nytelse.
Vårt syn er at den kombinerte aktiveringen av den visuelle hjernebarken
og disse belønningssystemene sammen,
er den biologiske signaturen på vår reaksjon til skjønnhet.
Tre hovedsystemer av nevrotransmittere er involverte.
Først: Dopamin-systemet.
Dopamin-systemet virker å handle om begjærene og ønskene våre.
En flom med dopamin kan bokstavelig talt røre oss.
Det er det som motiverer oss til å oppsøke ting vi synes er attraktive.
Skjønnhet kan også aktivere endocannabinoid-
og opioid-systemene våre.
De samme systemene som aktiveres ved å forbruke cannabis eller opioider.
Det virker som de er kjerneopplevelsen av nytelse.
Men påfugl-hunner utviklet seg til å nyte samme slags påfuglhale.
Å forklare nytelsen mennesker får av skjønnhet er vanskeligere,
for vi er ikke alle enige.
Det var en gang et tegn på skjønnhet i Japan å farge tennene svarte.
Det var en gang et tegn på skjønnhet i Europa å fjerne alle øyevippene.
I Amerika i dag ser noen det som et tegn på skjønnhet å farge, spraye,
brenne eller brune huden brun.
Vi mennesker er kulturelle skapninger. Vi er påvirket av det sosiale miljøet,
og vi tar variasjonen i miljøet og innarbeider det i oss selv.
Estetiske preferanser etableres psykologisk gjennom utvikling,
gjennom eksponering og gjennom individuell innovasjon.
Vi er selvfølgelig kulturelt betinget, avhengig av konteksten vår.
Men jeg spør alltid meg selv:
"Hvorfor tror jeg det?" "Hvor kommer det fra?"
Kulturen for dominokunst er definitivt basert rundt Internett.
Det er et veldig stort nisjesamfunn for folk som liker slike ting.
For 150 år siden var det vanskelig for impresjonist-malerier å bryte frem.
Hvis du spør amerikanere nå, vil de fleste si
de liker impresjonist-kunst best.
Hjernene våre har ikke endret seg på 150 år,
og allikevel har disse populasjon-baserte preferansene endret seg dramatisk.
Ikke sant? Så det må komme fra det vi blir eksponert for.
For eksempel farge.
I USA i dag er rosa ofte assosiert med unge jenter.
Men i 1927, da Time spurte ti store Amerikanske butikker,
sa halvparten at rosa var fargen for gutter.
Den endringen skjedde i de etterfølgende tiårene.
Til dels på grunn av markedsføring for leker på 1980-tallet.
Jeg elsker deg, My Little Pony.
Og mørkegult.
En studie fant at babyers øyne holder seg lengst på denne fargen.
Men voksne rundt om i verden rangerer den som den minst populære fargen.
En ledende teori sier at når vi vokser opp,
lærer vi å assosiere denne fargen med ubehagelige ting.
Det er kompliserte måter hvor opplevelsene våre, utdannelsen vår
og strukturen i samfunnet kan ha innflytelse på
hva man ser på som attraktivt.
Du kan se på et bilde av en monark og være forbauset
over velstanden eller skjønnheten.
På den andre siden, hvis hele begrepet monarki er urovekkende for deg,
vil du ikke synes det er vakkert.
Hvordan man kan finne ut av hva visse folk synes er tilfredsstillende, er vanskelig.
Derfor fokuserer forskere vanligvis på de tingene
som de fleste nyter.
Det er ikke solid forskning til å forklare hvorfor noen ser skjønnhet i dette...
Eller dette...
Men forskere som studerer hjernen i øyeblikk
på høyden av en estetisk opplevelse
tror de har funnet et hint i et område i hjernen som heter DMN.
DMN er hjernens standardnettverk.
Du kan tenke på det som hjernens tilstand ved lediggang.
På hjernebilder, når folk blir bedt om å gjøre en oppgave eller tenke på noe,
roer denne delen av hjernen seg ned.
DMN lyser faktisk opp når vi ikke gjør en spesifikk oppgave
og hjernen vår vender seg innover.
Den reflekterer nok en slags intern tilstand,
når du ser ut i luften, når tankene dine vandrer,
når du selvreflekterer.
I et par nylige eksperimenter ble folk presentert for bilder av kunst
fra forskjellige kulturelle tradisjoner.
Og noe overraskende skjedde.
DMN-regionen i hjernene lyste opp.
Men bare når de så på maleriene
de sa rørte dem mest.
Det trigger et helt sett med assosiasjoner
og tanker i vår egen hjerne, som er en slags leketid for fantasien vår.
Forskerne tror dette er bevis på at vår opplevelse av skjønnhet
involverer å koble sansene og følelsene våre med noe personlig.
Vår selvfølelse.
Det er noe ved det å bli rørt av bilder
som tvinger oss til å selvreflektere. Det er kanskje den biologiske signaturen
til hva det betyr å bli rørt av et maleri.
Det kan hjelpe å forklare hvorfor vi blir tiltrukket og rørt av
samme typer bilder, selv når minnet vårt svinner.
Det er forskning som ymter at folk med demens
fortsetter å ha samme smak i kunst
som de hadde hele livet.
I et eksperiment fra 2008 ble 20 personer med Alzheimers
vist en rekke malerier.
Noen var representasjonskunst, som People in the Sun av Edward Hopper.
Noen mindre så, som Picassos Gråtende kvinne.
Og andre var helt abstrakte, som Komposisjoner av Mondrian.
Pasientene ble bedt om å rangere maleriene etter preferanse.
To uker senere ble de gitt den samme oppgaven.
Da de ble bedt om å rangere dem igjen, gjorde de det omtrent likt.
Vår følelse for skjønnhet er dyp.
Jeg syntes at Randys var vakkert.
Og hun har en flott følelse for farger.
For folk med demens kan kunst være en kraftig terapi.
Jeg synes at farger er det som stikker mest frem for meg.
Så føler jeg bevegelse.
Jeg elsker bevegelsen i maling.
Hva annet ser vi her?
Jeg ser solen.
Jeg har Lewy-legeme-demens.
Og for meg var det et stort sjokk. Det er det nok for alle.
Vi lider alle av amnesi.
Forskjellige grader, avhengig av personen og hvor lenge de har lidd av dette.
Jeg tror at, i den grad at vi beholder preferansene våre for visse typer kunst,
eller visse kunststykker,
det betyr at stykkene snakker til oss på et dypt nivå.
For meg er det så vidunderlig å se folk male.
Se på ansiktene deres. De livner til!
Folk med demens, og resten av oss.
Forestill deg et scenario hvor vi alle gikk med de samme klærne.
Ingen måltider smakte noe.
Husene våre var helt like.
Er det en verden noen ville leve i?
Mangelen på skjønnhet, mangelen på å omringes
av estetiske opplevelser, jeg tror det er et veldig fattig liv.
Perfekt.
Tekst: Stine Alslie Dybdal