Ammattimainen dominotaiteilija on joku,
joka voi koota tuhansia dominoita rakennelmiksi,
kuvioiksi ja kuviksi.
Vuonna 2017 Steve Price johti tiimiä, joka rakensi yli 76 000 palaa -
sisältäneen dominonäytöksen.
Se pääsi Guinnessin Ennätystenkirjaan.
Niistä voi rakentaa litteitä 2-D-rakennelmia maahan.
Mutta myös 3-D-rakennelmat, kuten pyramidit, seinät -
ja erilaiset kurvit ja spiraalit onnistuvat.
Hänen YouTube-videonsa saavat miljoonia katselukertoja.
Dominoiden kaatumisen nautinto tulee siitä, kun tietää,
miten suuri vaiva projekti oli.
Katsoja voi vain katsoa, miten se kaikki tapahtuu.
DOMINOTAITELIJA
Ihmiset tykkäävät katsella kaikenlaista.
Miksi miljoonat katselevat keksien kuorrutusvideoita?
Tai miksi on nautinnollista katsella 21 näpyn kuvasta koostettua kollaasia?
Toiset pitävät goottilaisista kirkoista, hevosista, kuviouinnista -
ja tietenkin toisista ihmisistä.
Mistä nämä mieltymykset tulevat?
Ja miksi ylipäätään etsimme kauneutta?
Taide on yksilön luova kokemus.
NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Mitä enemmän tietoa omaa, sitä suurempi kokemus on.
Moni valokuvaaja menestyy erikoistumalla -
asetelmiin,
vauvoihin, eläimiin tai muotiin.
Maapallo on ihan omassa luokassaan.
Asettelu on tarkka ja symmetrinen.
Yksityiskohtien tarkkuus auttaa luomaan viimeisen täydellisyyden silauksen.
KAUNEUS
Filosofit ovat yrittäneet selittää kauneutta tuhansia vuosia.
Aristoteles sanoi: "Kauneus riippuu koosta ja järjestyksestä."
Kungfutse sanoi: "En ole nähnyt ketään, joka rakastaa hyvettä kuin kauneutta."
Kant sanoi: "Kaunista on se, mikä miellyttää universaalisti -
ilman konseptia."
Vastauksen siemenet kylvettiin renessanssin aikaan,
kun italialainen matemaatikko nimesi jumalaiseksi suhteen luvun -
kirjassa, jonka Leonardo da Vinci kuvitti.
Tuo luku on ollut matemaatikkojen pakkomielle muinaisuudesta lähtien,
koska se esiintyy jatkuvasti geometriassa.
Saksalainen psykologi päätti 1800-luvulla, että tämä luku -
on kauneuden universaali laki. Nykyään se tunnetaan pop-kulttuurissa -
kultaisena leikkauksena. Sen väitetään esiintyvän -
kaikenlaisissa ihmisen mestariteoksissa ympäri maailmaa.
Siihen liittyy kuitenkin ongelma.
Kun sitä on yritetty tutkia suoraan,
ei olekaan sanottua, että kaikki reagoivat juuri kultaiseen nelikulmioon.
NEUROTIETEILIJÄ
Tutkimuksissa ei ole löydetty todisteita siitä,
että ihmiset tuntisivat vetoa nelikulmioihin,
joissa nämä suhteet tulevat esiin.
Mekin kyllä pidämme nelikulmioista.
Se on paras konfiguraatio saada kuva tasolta aivoihin.
Se on muoto, jonka aivomme nopeimmin prosessoivat.
Sitä on miellyttävä katsella, koska se on yksinkertainen.
Monen tieteilijän mukaan syy siihen -
löytyy selviytymisestä.
Yli 150 miljoonaa vuotta sitten dinosaurukset hallitsivat Maata.
Ymmärtääksemme, miten ihminen näkee maailman,
on katsottava dinosauruksen jalkoihin.
Siellä esi-isämme, pienet päästäisen kaltaiset nisäkkäät,
vipelsivät. Niiden maailmankuva oli aika himmeä.
Ne näkivät vain kahta väriä: sinistä ja punaista.
Ne olivat myös yöeläimiä vältelläkseen paremmin näkeviä saalistajiaan.
Ne skannasivat ympäristöään jatkuvasti vaakasuoraan.
Se voi olla yksinkertainen syy sille, miksi teemme asioita siihen muotoon.
Visuaalinen kauneus perustuu tietysti näköön. Näkökyky kehittyi,
koska se auttoi selviytymään.
Kun dinosaurukset kuolivat, esi-isämme tulivat esiin valoon.
Ajan mittaan niiden silmät kehittyivät näkemään kaikki sateenkaaren värit.
Monet asiat, joihin tunnemme yhä visuaalista vetoa,
ovat niitä, jotka auttoivat esi-isiämme selviytymään.
Kukat olivat vinkki siitä, että hedelmiä voi olla tulossa.
Vesi saattoi oli merkki runsaasta ravinnosta.
Suojapaikat taas auttoivat välttelemään saalistajia.
Pidämme yhä maisemista, joissa varhainen ihminen kehittyi.
Kaksi taiteilijaa teki kyselytutkimuksen 90-luvulla -
selvittääkseen, mikä oli 14 maan pidetyin maalaus.
He kysyivät esimerkiksi:
"Katseletko mieluummin sisätila- vai ulkoilmamaalauksia?"
"Mikä seuraavista ulkoilmamaalauksista miellyttää sinua eniten?"
Ja: "Pidätkö enemmän maalauksista,
joissa ihmiset ovat alasti vai vaatetettuina?"
Tutkimuksen tuloksena maalaukset olivat USA:ssa tällaisia.
Ranskassa tällaisia. Tämä on Turkista. Tämä Kiinasta.
Siihen viitataan joskus Afrikan savanni -hypoteesina,
koska savannit ovat sellaisia.
Sininen taivas, jonkinlainen suojaava kivi,
jotain syötävää kasvamassa isossa vesialtaassa.
Emme ole kovin omaperäisiä olentoja.
Osa kauneutta on vain halu elää.
Mutta kaikki eivät ole vakuuttuneita tällaisista kauneuden selityksestä.
Mielestäni tieteilijöitä on harhauttanut asioiden selittämisen fantastinen kokemus.
EVOLUUTIOBIOLOGI
Ajatella, että sellaisilla selityksillä on paljon voimaa.
Vuonna 2017 Richard Prum julkaisi kirjan, joka kuohutti evoluutiobiologian maailmaa.
KAUNEUDEN EVOLUUTIO
Kirjassaan hän argumentoi, ettei kauneus aina ole sidoksissa selviytymiseen.
Osa siitä on umpimähkäistä ja hyödytöntä.
Kuten vaikka riikinkukon pyrstö.
Pyrstö on satojen kauniiden läikkien peittämä,
joista jokaisessa on neljää viittä eri väriä.
Ne syntyvät sulkien optisista nanorakennelmista,
jotka koostuvat kiteisistä melaniinirakeista.
Pyrstöt houkuttavat riikinkukkonaaraita.
Soidinmenoissa uros nostaa pyrstönsä -
ja luo valtavan kehän,
joka häilyy naaraan yllä esityksen ajan.
Mutta pyrstö on raskas, ja se vaikeuttaa urosten kykyä juosta ja lentää.
Kauneus heikentää niiden selviytymiskykyä.
Se hämmensi Charles Darwiniakin, kun hän kirjoitti kirjettä kollegalleen.
"Nähdessäni riikinkukon pyrstösulan voin pahoin!"
Häntä häirisi se fakta, että luonnonvalinta -
ei voinut selittää koristeita, joista ei ollut apua selviytymistaistelussa.
Hän keksi hypoteesin seksuaalivalinnasta. Hän ehdotti,
että puolison valinta riippuu eläinten subjektiivisista kokemuksista.
Riikinkukko ei ole ainoa, jolla on hyödyttömän oloisia koristeita.
Naamiohuntulavastajalla on heiluva viitta.
Marunakanalla on täyttyvä keltainen rinta.
Kuningasfregattilinnulla on pullistuva punainen kurkkupussi.
Kenkänokalla on kengältä näyttävä nokka.
Maailmassa ei siis ole sellaista lintua, joka ei jotenkin ilmentäisi -
parin valinnan liitosta mieltymyksiin.
Kyse on nautinnosta.
Nautinto on se motivaatio, joka ajaa eläinten valintoja.
Siksi ihmisaivoissakin kauneus on nautintoa.
Näkemyksemme on, että näköaivokuoren -
ja näiden palkitsemisjärjestelmien yhteisaktivaatio -
on kauneuteen reagoimisemme biologinen jälki.
Siihen liittyy kolme eri välittäjäainejärjestelmää.
Ensin on dopamiinijärjestelmä.
Dopamiinijärjestelmä näyttää koskevan halujammme.
Dopamiiniryöppy voi kirjaimellisesti liikuttaa meitä.
Se motivoi lähestymään asioita, joihin tunnemme vetoa.
Kauneus voi myös aktivoida endokannabinoidi- -
ja opioidijärjestelmämme.
Ne aktivoituvat myös, kun nauttii kannabista tai opioideja.
Ne näyttävät olevan mielihyvän ydinkokemus.
Mutta riikinkukkonaaraat kehittyivät saamaan samaa nautintoa pyrstöistä.
Ihmisellä mielihyvän selittäminen kauneudesta on vaikeampaa,
koska emme ole siitä samaa mieltä.
Mustat hampaat olivat Japanissa joskus kauneuden merkki.
Euroopassa silmäripsettömyys oli joskus kauneuden merkki.
Nykypäivän Amerikassa pitävät jotkut pronssinruskeaksi värjättyä, sumutettua,
poltettua tai läträttyä ihoa kauneuden merkkinä.
Olemme kulttuurisia olentoja. Sosiaalinen ympäristömme vaikuttaa meihin.
Me omaksumme tuon kulttuuriympäristön vaihtelut itseemme.
Esteettiset mieltymykset syntyvät psykologisesti kehityksen,
altistumisen ja henkilökohtaisen innovaation kautta.
Olemme tietenkin kaikki kulttuurisesti ehdollistettuja kontekstin mukaan.
Mutta yritän aina kysyä itseltäni:
"Miksi ajattelen näin? Mistä se tulee?"
TAITEILIJA
Dominotaiteen kulttuurin perusta on internetissä.
Ihmisille, jotka nauttivat tällaisesta, on hyvin iso yhteisö.
150 vuotta sitten impressionistisella taiteella oli vaikeuksia lyödä läpi.
Jos asiaa kysyy amerikkalaisilta nyt, sanovat he todennäköisesti -
pitävänsä impressionismista eniten.
Aivomme eivät ole muuttuneet 150 vuodessa.
Silti tällaiset yhteisöihin perustuvat mieltymykset ovat muuttuneet hurjasti.
Sen täytyy siis johtua siitä, mille olemme altistuneet.
Esimerkiksi värit.
Nykypäivän USA:ssa pinkkiä pidetään nuorten tyttöjen värinä.
Mutta 1927 Time -lehden tutkimuksessa 10 suurimmasta tavaratalosta -
puolet pitivät pinkkiä poikien värinä.
Muutos tapahtui sitä seuraavina vuosikymmeninä.
Se johtui osittain 80-luvun lelujen markkinointikampanjoista.
Rakastan sinua, My Little Pony.
Ja tummankeltainen.
Yhden tutkimuksen mukaan vauvojen silmät viipyvät pisimpään siinä värissä.
Mutta aikuiset kaikkialla -
pitävät sitä yhtenä vähiten miellyttävistä väreistä.
Johtavan teorian mukaan me opimme kasvaessamme -
yhdistämään tämän sävyn epämiellyttäviin asioihin.
Kokemukset, koulutus ja jopa yhteiskunnan rakenne -
vaikuttavat monimutkaisesti siihen, mitä henkilö pitää viehättävänä.
Sitä voi katsoa maalausta monarkista ja hämmästyä -
loistokkuudesta tai kauneudesta.
Mutta jos koko monarkian käsite on henkilölle häiritsevä,
ei sitä tule pitämään kauniina.
Sen selvittäminen, mitä joku pitää tyydyttävänä, on vaikeaa.
Siksi tieteilijät keskittyvätkin asioihin, mitkä tuottavat useimmille nautintoa.
Tiede ei pysty vielä vastaamaan, miksi joku näkee kauneutta tässä,
tässä -
tai tässä.
Mutta esteettisten huippukokemusten aikana aivoja tutkivat tutkijat -
uskovat löytäneensä vihjeen aivojen alueesta nimeltä DMN.
DMN on niin sanottu lepotilaverkosto.
Sitä voi pitää ikään kuin aivojen lepotilana.
Kun ihmisiä on pyydetty aivoskannausten yhteydessä ajattelemaan jotain erityistä,
tämä aivojen alue hiljenee.
DMN aktivoituu silloin, kun emme tee mitään erityistä,
ja mielemme kääntyy sisäänpäin.
Verkosto varmaan kuvastaa eräänlaista sisäistä tilaa,
jolloin mieli harhailee omissa ajatuksissaan,
ja kun itsereflektoi.
Kun ihmisille esitettiin taidetta useista eri kulttuuritraditioista -
muutamassa uudessa kokeessa,
jotain yllättävää tapahtui.
Lepotilaverkosto aktivoitui,
mutta vain, kun he katsoivat maalauksia,
jotka koskettivat heitä eniten.
Se laukaisee monia mielleyhtymiä -
ja ajatuksia aivoissamme.
Se on eräänlaista mielikuvituksemme leikkiä.
Tutkijat uskovat tämän todistavan, että kauneuden kokemukseemme -
kuuluu aistiemme ja tunteidemme yhdistäminen johonkin henkilökohtaiseen.
Minäkuvaamme.
Meitä koskettavissa maalauksissa on jotain,
mikä pakottaa itsereflektioon. Se voi olla se biologinen merkki -
siitä, mitä maalauksen koskettavuus tarkoittaa.
Se voi auttaa selittämään, miksi tunnemme vetoa ja liikutumme -
samankaltaisista kuvista silloinkin kun muistomme haihtuvat.
Tutkimus antaa viitteitä dementikkojen taidemaun säilymisestä samana...
JOHTAJA, DEMENTIATERAPIAOHJELMA
...kuin aiemminkin.
Vuoden 2008 kokeessa 20 alzheimer-potilaalle -
näytettiin valikoima maalauksia.
Osa esitti jotain, kuten Edwar Hopperin Ihmiset auringossa.
Toiset eivät niinkään, kuten Picasson Itkevä nainen.
Toiset olivat täysin abstrakteja, kuten Mondrianin Asetelma.
Potilaita pyydettiin järjestämään maalaukset etusijajärjestykseen.
Kaksi viikkoa myöhemmin he saivat saman tehtävän.
Kun heitä pyydettiin toistamaan harjoitus, oli järjestys pitkälti sama.
Kauneudentajumme on syvä.
Pidin Randyn teosta kauniina.
Ja hänen värisilmänsä on hyvä.
Dementikoille taiteen tekeminen voi olla voimakasta terapiaa.
Värit osuvat silmääni kaikkein eniten.
Toisena tulee liikkeen tuntu. Pidän liikkeestä maalauksissa.
-Mitä muuta tässä näkyy? -Näen auringon.
Minulla on Lewyn kappale -tauti.
Se oli minulle suuri shokki, kuten varmaan kaikille.
Kärsimme kaikki muistinmenetyksestä.
Määrä vaihtelee henkilöstä ja siitä, miten pitkään he ovat sairastaneet.
Siinä määrin kuin mitä mieltymyksemme tiettyyn taidelajiin tai teoksiin säilyy,
se tarkoittaa, että teokset puhuttelevat meitä syvällisesti.
Minusta on hienoa nähdä ihmisten maalaavan.
Katso, miten heidän kasvoihinsa tulee eloa.
Niin dementikoille kuin meille muillekin.
Kuvittele tilanne, jossa me kaikki pitäisimme samoja vaatteita.
Ruoka ei maistuisi miltään.
Talomme olisivat samanlaisia.
Haluaisiko kukaan elää sellaisessa maailmassa?
Kauneuden puute. Sen puute, että ympäröimme itsemme -
esteettisillä kokemuksilla luo minusta hyvin köyhän elämän.
Täydellistä.
Tekstitys: Antti Rinta-Loppi