‎La fiecare zece secunde,
‎omenirea ucide aproximativ ‎24.000 de animale pentru hrană.
‎Adică 75 de miliarde pe an.
‎Acest lucru se face cu o viteză ‎și cu o eficiență nemaivăzută.
‎Populația globului s-a mărit de două ori ‎în ultimii 50 de ani,
‎dar cantitatea de carne produsă ‎s-a mărit de patru ori.
‎În prezent, sunt aproximativ ‎un miliard de porci,
‎un miliard de oi,
‎1,5 miliarde de vaci
‎și 23 de miliarde de păsări pe planetă.
‎Faptul că putem crește atâtea animale ‎e o minune tehnologică,
‎dar în curând vom atinge apogeul.
‎Exploatarea terenului, a apei și gazele ‎de seră implicate în producția de carne
‎devin rapid nesustenabile.
‎Modul în care mâncăm carne ‎va intra în istorie ca o anomalie,
‎una care a început ‎la mijlocul secolului XX
‎și care nu mai poate continua ‎mult în secolul XXI.
‎Dar cererea pentru carne nu dispare.
‎De fapt, se presupune că va atinge
‎450 de milioane de tone în anul 2050.
‎Deci...
‎cum își vor satisface generațiile viitoare ‎pofta de carne?
‎Probabil că, prima dată ‎animalele au fost folosite.
‎Nu au boli și pot fi mâncate ‎fără teama de îmbolnăvire.
‎Pieile sunt introduse ‎în mașina de șeruit.
‎Consumul excesiv de carne
‎devine nesustenabil pentru planetă.
‎Ce-o să facă? O să interzică vita?
‎Suntem făcuți să mâncăm plante. ‎Animalele sunt un intermediar.
‎Curată, sigură și nutritivă. ‎Și corect etichetată.
‎E perfectă pentru a fi înăbușită.
‎VIITORUL CĂRNII SAU CARNEA VIITORULUI
‎Poate fi dificil pentru consumatorii ‎de carne să spună de ce le place gustul.
‎Gustul mă... satisface.
‎Mă face să mă simt sătul.
‎E suculentă.
‎Și e bună pentru că...
‎chiar e suculentă.
‎Nu se compară cu altceva, ‎pentru că nu e ca nimic altceva.
‎Senzația indescriptibilă obținută ‎în urma consumului de carne
‎are o vechime uluitoare.
‎Acesta e un os de 3,4 milioane de ani ‎găsit în Etiopia.
‎În acel moment,
‎Australopithecus afarensis
‎hălăduia prin savanele din Africa de Est.
‎Acești oameni timpurii aveau ‎dinți mari și plați,
‎adaptați unei diete compuse ‎din fructe, semințe și frunze.
‎Aceste indentații sunt cea mai veche ‎dovadă a unui comportament nou...
‎consumul de carne.
‎Oamenii începuseră să mănânce carne.
‎Cele trei grupuri de omnivori din lume ‎sunt oamenii, șobolanii și gândacii
‎pentru că sunt răspândiți peste tot. ‎Mereu putem găsi ceva de mâncare.
‎Carnea are calorii, proteine, ‎grăsimi, minerale și vitamine,
‎inclusiv vitamina B12,
‎greu de găsit în afara produselor animale.
‎De asemenea, conține și mult fier,
‎esențial pentru sănătatea ‎globulelor noastre roșii.
‎Deși și plantele conțin fier,
‎acesta e de un tip diferit,
‎care nu se absoarbe bine în corp.
‎Fierul din carne e special,
‎pentru că se combină ‎cu un compus numit hem,
‎iar singura sursă majoră de fier hemic ‎e sângele și carnea animalelor.
‎E posibil ca acest aport ‎de proteine și nutrienți
‎să fi condus la schimbarea fizionomiei.
‎Stomacuri mai mici, intestin mai scurt ‎și creier mai mare.
‎Unii cred că vânătoarea ‎i-a îndemnat pe strămoșii noștri
‎să inventeze primele unelte,
‎limbajul complex și structurile sociale.
‎Cel mai probabil, consumul de carne ‎e ceea ce ne-a făcut oameni.
‎Aș zice că e natural ‎ca oamenii să consume carne.
‎E parte a biologiei noastre.
‎Cred că oamenii mereu și-au dorit ‎mai multă carne decât puteau obține.
‎Acum 10.000 de ani, ‎s-a întâmplat ceva important.
‎Am învățat să domesticim animalele ‎pentru carne.
‎Am transformat bivolii sălbatici în vaci,
‎mistreții în porci
‎și galiformele în găini.
‎E cel mai important aspect ‎al istoriei umane,
‎domesticirea animalelor ‎și cultivarea plantelor.
‎A schimbat lumea.
‎Agricultura a dus la apariția ‎așezămintelor umane.
‎Numărul oamenilor a început să crească
‎și, prin reproducerea selectivă,
‎am transformat animalele ‎pentru a ne satisface pofta de carne.
‎Acum un secol,
‎știința modernă a reușit să transforme ‎animalele într-un mod nemaivăzut.
‎Cercetările din zootehnie au dus ‎la limitarea bolilor,
‎îmbunătățirea raselor și a producției.
‎Ca în orice afacere mare,
‎e nevoie de eforturi mari ‎pentru a îmbunătăți produsul.
‎Ca să înțelegeți asta, priviți puii.
‎Amândoi au aceeași vârstă,
‎dar acesta a avut o dietă ‎care includea și antibiotice.
‎Observați diferența, e mult mai mare.
‎Cel mai mic
‎a avut o dietă normală.
‎Priviți un pui din 1957
‎și comparați-l cu unul din 2005.
‎Pieptul e imens, e ca un monstru
‎față de cel din 1957, ‎care avea aceeași vârstă
‎și pare mai degrabă un porumbel.
‎Puii de azi cresc ‎de patru, cinci or mai mari
‎datorită antibioticelor,
‎vitaminelor și reproducerii selective.
‎În cazul acestui pui
‎el trebuie sacrificat la cinci săptămâni
‎pentru că picioarele nu mai pot ‎susține masa corpului.
‎Am ajuns limitele biologice ‎ale creșterii animalelor.
‎Am atins și limita numărului de animale ‎care au loc pe Pământ.
‎Dacă toți am mânca atâta carne ‎precum aceste țări fruntașe în domeniu,
‎fiecare metru pătrat de spațiu locuibil
‎ar trebui să fie folosit ‎pentru a hrăni oamenii.
‎Și tot n-ar avea loc.
‎Deja înghesuim la maxim ‎majoritatea animalelor.
‎Conform folclorului aviculturii,
‎totul mulțumită acestei femei:
‎Cecile Steele.
‎În 1923,
‎ea a comandat 50 de pui abia eclozați.
‎Dar pentru că s-a adăugat din greșeală ‎un zero la valoarea finală,
‎ea a primit 500.
‎A decis să-i păstreze.
‎I-a înghesuit în hambare ‎și a încercat să-i crească pe toți.
‎La acel moment, ‎oamenii nu prea consumau pui.
‎Îi foloseau doar pentru ouă.
‎Datorită numărului mare,
‎Steele a putut ‎să-și vândă puii mai ieftin.
‎În anul următor, ‎ea s-a extins de la 1.000 la 10.000.
‎Vreți ceva special ‎pentru cina de duminică?
‎Pui, verificați și testați,
‎accesibili în fiecare zi.
‎Da, într-o generație,
‎oamenii din această țară și-au dublat ‎consumul de carne de pasăre.
‎Zootehnia de masă a explodat,
‎precum și dorința noastră ‎de carne de pui
‎sau orice alt tip de carne.
‎Am inventat noi moduri de a o mânca.
‎Anii '30 ne-au adus Spam, ‎carne la conservă.
‎În anii '40, s-au dezvoltat hamburgerii
‎realizați din resturile abatoarelor.
‎Iar în anii '80 a luat avânt ‎nugget-ul de pui.
‎Consumul de carne se făcea ‎fără să mai vedem vreun picior de animal.
‎Zootehnia facilitează distanțarea
‎de imaginea animalului, ‎atunci când mâncăm carne.
‎Oamenilor nu le place să mănânce carne
‎care seamănă cu animalul din care provine.
‎Azi, majoritatea animalelor ‎sunt crescute departe de public,
‎în ferme concentrate precum aceasta.
‎Motivul pentru care animalele ‎nu se îmbolnăvesc de la aglomerație
‎e că sunt îndopate cu antibiotice.
‎Decenii de știri ne dovedesc ‎că acest lucru n-a funcționat mereu.
‎Aproape două milioane de americani ‎se îmbolnăvesc anual de Salmonella.
‎Se poate întâmpla din nou.
‎Altă epidemie de toxiinfecție alimentară ‎mortală de la carnea contaminată.
‎Pot să cumpere carne curată?
‎Ăsta e obiectivul, ‎dar carnea nu poate fi absolut curată.
‎Am vrut să cumpăr carne, dar mă tem.
‎Am mirosit-o și mi se pare ‎că nu miroase bine.
‎Antibioticele nu combat virusurile.
‎Iar uneori,
‎virusurile fac trecerea de la animale ‎la oameni,
‎precum boala vacii nebune,
‎gripa porcină
‎sau gripa aviară.
‎Oamenii trebuie să înțeleagă
‎că zootehnia ne afectează grav ‎viețile și mediul înconjurător.
‎Populația planetei se apropie ‎de zece miliarde
‎și cantitatea de hrană necesară ‎în următorii 30 de ani
‎o va depăși pe cea consumată ‎în restul istoriei.
‎Deși consumul de carne e constant ‎în țările dezvoltate,
‎el a explodat ‎în cele în curs de dezvoltare.
‎Cam 20% din populația lumii,
‎care consumă cantități mari de carne, ‎devine preocupată
‎de efectul consumului de carne.
‎Iar la 80% din populație,
‎preocupată de obținerea de alimente,
‎consumul crește.
‎Pe măsură ce țările devin mai bogate, ‎precum China și India,
‎clasa de mijloc are tendința ‎să mănânce ca noi.
‎Mese cu carne. Vor multă proteină.
‎Dar carnea e un mod foarte ineficient ‎de a hrăni oamenii.
‎Fiecare 100 de grame de proteină ‎vegetală oferite unei vaci
‎sunt transformate în patru grame ‎de proteină animală.
‎În calorii, e și mai puțin.
‎Avem suprafețe gigantice de teren
‎în centrul SUA, în Brazilia, în China ‎destinate hrănirii animalelor
‎și ar fi interesant ‎să fie dedicate hrănirii oamenilor.
‎Problema e că ne place carnea,
‎iar plantele nu au gust de carne.
‎Dar dacă ar avea?
‎Cei ce preferă carnea nu o preferă ‎datorită faptului că e de la o carcasă,
‎ci în ciuda faptului ‎că provine de la o carcasă de animal.
‎Acesta e burgerul Impossible.
‎Iar acesta e Beyond Burger.
‎Sunt chiftele vegetale ‎care încearcă să concureze cu carnea.
‎Ideea e simplă.
‎Trebuie să creezi...
‎carne incredibil de delicioasă,
‎care oferă la fel de multă proteină, ‎fier și alți nutrienți
‎ca și carnea
‎care poate fi gătită ușor
‎și care e accesibilă și ieftină.
‎Dacă faci asta, s-a terminat tot.
‎Din anii '80,
‎alternativele vegetale foloseau soia ‎și gluten din cereale ca să imite carnea.
‎Iar reclamele, ‎precum aceasta la Quorn,
‎sugerează că pot înlocui carnea ‎în dieta consumatorilor,
‎dar n-au pretins niciodată ‎că au același gust.
‎Burgerii Quorn sunt o alternativă ‎delicioasă la cei de carne
‎și sunt sănătoși.
‎Ca și în cazul celorlalți burgeri, ‎îi puteți consuma exact cum doriți.
‎Chiar și comercianți acestor produse ‎nu știu sigur cum să le descrie gustul.
‎Parcă e de curcan.
‎- Pare de curcan... ‎- Are gust de curcan?
‎Ar trebui să aibă gust de curcan.
‎Bariera psihologică este
‎că majoritatea pasionaților de carne ‎se așteaptă ca înlocuitorii acesteia
‎să nu fie la fel de buni.
‎Asta e cea mai mare provocare ‎pentru aceste companii,
‎să creeze ceva care are gust, miros ‎și textură de carne.
‎În prezent, cea mai importantă ‎întrebare științifică e:
‎de ce e carnea delicioasă?
‎E mult mai greu decât credeți.
‎Nu există o singură moleculă ‎care dă savoarea.
‎Pentru a descoperi asta, ‎savanții au încălzit bucăți de carne
‎și au luat eșantioane de aer ‎de deasupra cărnii gătite.
‎Celălalt capăt al tubului
‎era nasul unei persoane.
‎Acea persoană stă și miroase ‎timp de 45 de minute.
‎Miroase elementele ‎care dau gustul caracteristic de carne.
‎Moleculele emise miros
‎a sirop de arțar, cauciuc ars,
‎chibrit proaspăt aprins,
‎scutec murdar,
‎mentă, liliac,
‎transpirație, sulf.
‎Care e unul dintre ingredientele ‎principale din gustul cărnii roșii?
‎Acel element special găsit în animale, ‎fierul hemic.
‎În 2015, compania Impossible Foods ‎a brevetat sintetizarea fierului hemic.
‎A rezultat o nouă gamă ‎de alternative vegetale,
‎care au gustul, textura ‎și conținutul de sânge ca al cărnii.
‎Deși ingredientele sunt nutritive ‎și nu are colesterol,
‎au același număr de calorii ‎ca o chiftea de vită fără condimente,
‎același nivel de grăsimi saturate
‎și de cinci ori mai mult sodiu.
‎Nu e o mâncare sănătoasă.
‎Sunt burgeri.
‎Iar investitorii pariază pe ei,
‎de la Bill Gates, la Richard Branson
‎și Jay-Z sau Katy Perry,
‎care s-a îmbrăcat ca un burger ‎Impossible după Met Gala.
‎În mai 2019, Beyond Meat a sărbătorit
‎prima listare publică la bursă ‎a unei companii de carne alternativă.
‎La finalul zilei, ‎prețul acțiunilor a crescut cu 163%,
‎situație nemaivăzută ‎de la bula Internetului.
‎Inițiativă cărnii vegetale
‎are virtutea că nu-ți cere ‎niciun compromis.
‎Îți oferă aceleași senzații
‎și-ți poți respecta principiile morale.
‎E o combinație reușită,
‎dacă o accepți.
‎Dacă asta ar fi carnea ‎consumată de generația următoare,
‎oare le place?
‎Îți plac bugerii vegetali?
‎Nu sunt răi.
‎N-am mâncat vreunul.
‎Nu-mi plac legumele.
‎E gustos, îmi cam place.
‎BURGER DE VITĂ
‎Îți place ăsta?
‎BURGER IMPOSSIBLE
‎Îmi place ăsta.
‎Are gust bun.
‎Cred că favoritul meu e ăsta.
‎Are gust de vită.
‎N-aș fi ghicit că e burger vegetal
‎pentru că are gust de burger real.
‎Ăsta nu are gust de hamburger.
‎Dar ce gust are?
‎Morcovi.
‎Sunt așa de obișnuit cu burgerii normali
‎încât îmi va fi greu ‎să-mi ajustez gustul pentru cei vegetali.
‎Dacă îți spun că burgerul tău favorit,
‎cel din mijloc,
‎e în întregime din plante?
‎Nu l-aș mai mânca niciodată.
‎Schimbarea comportamentului e dificilă.
‎Mulți oameni nu vor dori ‎să renunțe la carne.
‎Suntem atât de obișnuiți ‎să consumăm produse animale,
‎încât mulți oameni nu-și vor pierde ‎dorința de a consuma produse animale
‎doar pentru că înțeleg ‎că aceste alimente sunt dăunătoare.
‎Unele companii încearcă o altă abordare,
‎crearea de produse animale ‎fără uciderea acestora.
‎Aveți în față celule de pui.
‎În câteva săptămâni,
‎vor fi date prin pesmet și ou ‎și transformate într-un nugget ca acesta.
‎Dar aceste celule nu cresc într-un pui.
‎Carnea cultivată nu e diferită
‎de cea convențională ‎pe care o mâncăm de mii de ani.
‎E creată pornind de la un animal.
‎Diferența e că nu trebuie ‎să ucidem animalul.
‎Rețeta e relativ ușoară. E carne.
‎De fapt, rețeta e foarte grea.
‎E nevoie de patru ingrediente.
‎O cultură de celule,
‎o bucată mică de țesut ‎extrasă dintr-un animal viu.
‎Apoi structura,
‎suprafața pe care se înmulțesc ‎celulele respective.
‎Pentru a crește, celulele au nevoie ‎de un mediu de creștere,
‎amestecul care furnizează proteinele, ‎vitaminele, glucidele și hormonii
‎care hrănesc celulele ‎în timp ce acestea se înmulțesc.
‎Și, la final, un bioreactor,
‎un mediu cu temperatură controlată ‎în care se introduc nutrienții
‎și din care se elimină deșeurile.
‎Îl puteți considera corpul artificial ‎în care crește carnea.
‎În cam nouă săptămâni,
‎se ajunge de la o mână de celule ‎la o bucată de carne comestibilă.
‎Studiile sugerează
‎că procesul consumă cam jumătate ‎din energia necesară creșterii bovinelor,
‎o fracțiune din terenul și apa necesare
‎și ar reduce emisiile de gaze de seră.
‎Rămâne întrebarea cheie:
‎are gust bun?
‎În 2013, lumea a putut vedea ‎primul test al cărnii de laborator,
‎difuzat la BBC.
‎Au spus că are ‎un gust similar cu al cărnii.
‎Gustul e destul de intens.
‎Se apropie de cel al cărnii.
‎Nu e la fel de savuros.
‎Altă mare diferență e că acel hamburger
‎a costat 330.000$,
‎creat de acest tip,
‎farmacistul olandez, Mark Post.
‎Șase ani mai târziu, ‎compania lui Post, Mosameat, declara
‎că a redus costul cu 99,997%, ‎la doar zece dolari.
‎Zeci de companii nou înființate ‎care produc astfel de carne
‎se luptă ca să fie prima ‎care lansează produsul pe piață,
‎din Olanda sau Israel, până în Singapore,
‎însă niciuna nu a perfecționat ‎rețeta... încă.
‎Problema e realizarea ‎mediului de creștere.
‎În prezent, lichidul este ‎serul fetal bovin.
‎Un cuvânt simandicos care descrie
‎sângele scos din inima ‎unui vițel nenăscut, ucigându-l.
‎Companiile care produc carne pe bază ‎de celule caută un înlocuitor vegetal,
‎dar experții nu sunt siguri că vor reuși.
‎Altă problemă e structura.
‎Carnea tocată o întâlnim în hamburgeri ‎și în produsele tip „nuggets”,
‎iar carnea structurată e friptura,
‎acea friptură frumoasă, ‎cu grăsime ce provine de la un ton.
‎Realizarea cărnii tocate e ușoară. ‎E mai greu cu cea structurată.
‎Această carne necesită furnizarea ‎nutrienților către fiecare celulă,
‎așa cum fac vasele de sânge ‎în corpul animalelor.
‎Cercetătorii experimentează ‎cu diverse tehnici pentru a realiza asta,
‎cum ar fi folosirea structurii venoase ‎a unei frunze de spanac,
‎dar experții cred ‎că va mai dura un deceniu
‎până când vom realiza ceva ce seamănă ‎cu o friptură suculentă.
‎Mai e și factorul „scârbă”.
‎Într-un studiu din 2016,
‎pe majoritatea americanilor nu-i interesa
‎să mănânce regulat carne de laborator.
‎Unii nici nu vor să încerce.
‎Încă îți place ideea unei bucăți de carne ‎crescută în laborator?
‎Aproape că mă face să vomit.
‎- De ce nu încercați această noutate? ‎- Nu vreau.
‎- Dacă v-aș plăti 200 de euro? ‎- Tot nu.
‎- O mie de euro? ‎- Nu.
‎Nu mă atrage un burger artificial, ‎creat de om. Nu.
‎Mulți oameni consideră ‎carnea crescută din celule dezgustătoare,
‎dar mulți alții consideră ‎unele tipuri de carne dezgustătoare.
‎Dezgustul e cultural, nu e inerent.
‎Fiecare cultură a ales ‎ce produse animale consumă.
‎Sunt multe diferențe culturale ‎în ceea ce privește dezgustul.
‎În multe limbi,
‎numele diverselor produse animale
‎poate face oamenii să le mănânce mai ușor.
‎Limbajul ne poate apropia ‎sau ne poate îndepărta de realitate.
‎Când analizăm cuvintele folosite ‎pentru produsele animale
‎observăm ceva interesant.
‎Camuflăm sursa reală a cărnii.
‎Nu spunem „vacă”,
‎spunem „vită”.
‎Nu spunem „porc”,
‎spunem „purcel”.
‎Dacă începi să te gândești la porc ‎când mănânci un cotlet,
‎ai făcut primul pas către vegetarianism.
‎Carnea crescută din celule poate avea ‎și o problemă de nume.
‎„De laborator”, „tub de testare” ‎și „în vitro” nu sună apetisant.
‎De asta, companiile vor ‎să denumească produsele:
‎„cultivată”, „curată” ‎sau „pe bază de celule”,
‎însă unii oameni se împotrivesc.
‎În 2018, statul Missouri din SUA ‎a devenit primul stat
‎care a interzis ca produsele alimentare ‎să fie vândute cu numele de „carne”
‎dacă nu provin de la un animal sacrificat,
‎iar pedeapsa e ‎de maxim un an în închisoare.
‎În același an,
‎Uniunea Europeană a propus ‎interzicerea promovării
‎produselor alternative cărnii ‎cu cuvinte precum:
‎friptură, cârnat sau burger.
‎Mulți din cei implicați în zootehnie
‎sunt ferm convinși că produsele din carne ‎crescută din celule sunt diferite.
‎În timpul vizitelor mele, ‎consumatorii îmi spun
‎că atunci când cumpără ‎produse de la băcănie,
‎se gândesc la ce facem noi, ca familii.
‎Zilnic avem grijă de pământ,
‎zilnic avem grijă de acele bovine.
‎Nu consideră
‎că dacă cineva pune laolaltă ‎niște celule, a obținut un produs nou.
‎Asta nu e vită.
‎Însă azi, majoritatea alimentelor ‎nu vin direct din natură pe masa noastră.
‎De fapt, ‎foarte multe provin din laborator.
‎Adică, orice.
‎Iaurtul, cerealele.
‎Gatorade.
‎Sosul de mere.
‎Multe din produsele comerciale ‎au fost inventate în laborator.
‎Dar nu și sunt produse acolo.
‎Nu va fi produse în laborator,
‎ci într-o fabrică de procesare.
‎Animalele pe care le mâncăm ‎au evoluat în milenii
‎prin reproducere selectivă, inseminare ‎artificială, hormoni de creștere,
‎în spații de creștere climatizate,
‎cu hrană concentrată și medicamente.
‎În SUA, mai mult de 70% din antibioticele ‎vândute anual
‎ajung în zootehnie.
‎Oamenii cred că vita sau porumbul ‎sunt naturale.
‎Nu sunt naturale. ‎Sunt niște produse puternic domesticite.
‎Sunt foarte mult procesate de oameni.
‎Tehnologia ne-a ajutat să mâncăm ‎produse animale cum facem azi
‎și poate tot tehnologia va fi
‎cea care ne va ajuta să ne satisfacem ‎dorința de carne pe viitor.
‎Motivul evoluției noastre ‎e că produsele animale sunt minunate.
‎Dar acestea afectează Pământul.
‎Creează epidemii.
‎Eficacitatea antibioticelor ‎e înspăimântătoare.
‎Piața se va schimba din același motiv ‎ca și până acum,
‎banii și un produs apreciat de oameni.
‎Asta e istoria tehnologiei
‎și, deși oamenii nu consideră ‎mâncarea o tehnologie, chiar asta e.
‎Percepția despre carne este
‎mai încărcată emoțional ‎decât cea despre telefoanele inteligente.
‎Carnea nu e doar gustul de animal.
‎Carnea e o identitate, o cultură. ‎E prezentă în poveștile noastre.
‎Decenii întregi
‎am visat la un viitor în care să avem ‎carne fără să ucidem animale.
‎Fără cap, fără aripi.
‎E carne pură.
‎Nu mai folosim animalele ‎pentru hrană.
‎Ce ai văzut era proaspăt ‎și gustos precum carnea,
‎dar era creată inorganic,
‎de algoritmii transportatoarelor noastre.
‎În 1932,
‎chiar și Winston Churchill a prezis:
‎„Trebuie să scăpăm de absurditatea ‎creșterii unui pui întreg
‎pentru a putea mânca un piept ‎sau o aripă.
‎Trebuie să creștem ‎aceste organe separat, în mediu controlat.
‎Gândiți-vă la lumea modernă.
‎Am combătut probleme ‎ca purificarea apei.
‎Am lansat sateliți.
‎De ce nu putem face asta? ‎Răspunsul e că probabil putem.
‎Subtitrarea: Dan Anescu