Föreställ dig för en stund alla sätt som världen kan gå under på.
Det kan komma något ovanifrån.
Eller underifrån.
Det kan vara något vi orsakade.
Men det finns en sak som ständigt ses som en av de mest troliga orsakerna...
Om man tänker sig något som kan hända och som dödar
miljontals människor, så är en pandemi den största risken.
En pandemi är en sjukdom som, utom vår kontroll, sveper över världen,
dödar miljoner människor och förändrar civilisationer.
Vi vet det, för vi har sett det förut... några gånger.
Under 500-talet dödade en pandemi halva jordens befolkning.
På 1300-talet utplånade en annan halva Europa.
Och under 1900-talet dödade en pandemi nästan 5 % av världens befolkning
på bara två år.
Men det var för hundra år sedan.
Vi har lärt oss av tidigare pandemier och gjort enorma framsteg.
Bättre respons, bättre utbildning, bättre arbetsstyrka...
Förbättrade övervakningssystem och förbättrad kommunikation.
Vi har organisationer som WHO, CDC...
Vi har förbättrat diagnostik, läkemedel, behandlingar, vaccin.
Ändå har risken för att det ska hända igen, aldrig varit högre.
Vi har räknat på det. Vi bedömer att det dyker upp
ungefär fem nya sjukdomar någonstans i världen varje år, och den takten ökar.
Så pandemier är oundvikliga.
Moder Jord är den ultimata bioterroristen.
Det är en kapplöpning, och insatserna är maximala.
Den här simuleringen uppskattar att en pandemi idag kan döda
33 miljoner människor på bara sex månader.
När det gäller dödstal skulle en pandemi slå även forntidens enorma krig.
Ekonomin brakar ihop.
Effekterna för mänskligheten blir ofattbara och inget land är immunt
mot det problem som uppstår.
Så frågan är inte om nästa pandemi kommer...?
Det finns bara tre oundvikliga saker: döden, skatter och influensapandemier.
Eller... när nästa pandemi kommer?
Vi uppskattar att det finns 1,5 miljoner virus i naturen
som vi inte känner till.
Vilket som helst av dessa kan drabba mänskligheten nu.
Frågan är... om vi är redo för det?
Influensapandemier måste tas på allvar.
Världen bekämpar den värsta ebola-epidemin i historien.
Insatserna är skyhöga.
Ett virus kan vara lika destruktivt som en bomb.
Sjukdomsalstrande organismer ser inga gränser.
Invånarna tror att deras stad är ursprunget till svininfluensan.
Alla sorters djur kan vara boven i dramat.
En sjuk person kan botas, men under tiden sprider han sjukdomen.
Kampanjen mot smittsamma sjukdomar kan bara lyckas med allmänhetens hjälp.
Vi vet inte vad framtiden har i sitt sköte.
Pandemier startar i en värld osynlig för blotta ögat.
Mikrober var troligen det första levande på jorden.
Många av dem kan inte föröka sig själva, så de kapar andra levande celler.
Idag finns de runtom oss.
Och på oss.
Och i oss.
Många är fredliga, men andra skadar eller dödar våra celler.
Feber, hosta, nysningar, diarré, det är kroppens försvar.
Men vissa är så starka att de överväldigar immunsystemet...
...och dödar oss.
Pandemier orsakas främst av två olika mikrober: bakterier och virus.
Det intressanta med virus är att de är anpassade för att hoppa
från en art till en annan.
De är den mikrob som mest troligt orsakar nästa pandemi.
Du anar nog att virus som orsakar fågelinfluensa kommer från fåglar.
Svininfluensa kommer från grisar.
HIV kom från chimpanser. Ebola kommer troligtvis från fladdermöss.
Och flera sjukdomar kommer från myggor.
När de går över till människor, blir det nya viruset zoonotiskt
och dessa är extremt farliga.
Det är virus som snabbt muterar och därmed förändrar sin yta
och undviker immunreaktioner.
De kan förändras till nya virus när de tagit sig till människan.
Sånt händer inte hela tiden. Det är ganska ovanligt.
Men när det sker, kan effekterna bli förödande.
Det för oss till en bondgård i Kansas för hundra år sedan.
Experterna är inte säkra, men tror att influensapandemin 1918 kan ha startat
när en smittad fågel och en smittad människa träffade samma gris.
Fågeln hade fågelinfluensa, en typ av virus som har
smittat höns, gäss och ankor i minst hundra år.
Och människan hade ett annat influensavirus, säsongsinfluensa,
som har gjort människor täppta och febriga i århundraden.
De två virusen kunde inte smitta varandras värdarter,
men båda kunde smitta grisar.
I en griscell kombinerades dessa två virus,
och skapade ett nytt zoonotiskt virus: H1N1.
Delar av det mänskliga viruset gav förmågan att smitta människor,
men delar av fågelviruset förhindrade immunsystemen
att känna igen det och slå tillbaka.
En dödlig kombination.
Det dödade mellan 50 och 100 miljoner människor i världen.
Det liknade inget annat i historien.
Man kan se en sjukdom på två axlar:
hur smittsam den är och hur dödlig den är.
Här är den mänskliga säsongsinfluensan
medan detta är fågelinfluensan.
Och det här är kombinationen från 1918.
Viruset var så smittsamt för att det var luftburet,
och därmed kunde smitta den som andades in det.
1918 smittade det var tredje person i världen.
Sedan dödade det nästan 5 % av världens befolkning.
Den sista ingrediensen var mänsklig teknik.
Denna influensa uppkom mitt under första världskriget.
Vi skickade folk från USA till Europa för att kriga
och sedan tog vi hem dem igen. Så viruset utnyttjade
dessa resemönster och spreds över hela världen, snabbt och effektivt.
Faktum är att vid varje tidigare pandemi har mänsklig teknologi varit ansvarig
för att föra sjukdomen runt världen.
Digerdöden kom till Europa med fartyg på 1300-talet.
Det var två åtskilda sjukdomar:
böldpest, som dödade så många som 60 % av de smittade.
Och lungpest, som dödade nästan alla som blev smittade.
Sedan fanns smittkoppor. De var mindre dödliga än digerdöden,
30 % av de smittade dog, men de var mer smittsamma.
Människor spred dem runt världen.
Enbart under 1900-talet dödade smittkoppor 400 miljoner människor.
Dessa andra sjukdomar har också blivit pandemier.
Men så småningom utvecklade vi teknologi som kan försvara oss.
Att isolera resenärer en tid för att se om de bär på smitta,
det som nu kallas karantän, startade under digerdöden.
Sedan uppfann vi mikroskopet som lät oss se fienden för första gången.
Sedan utvecklade vi antibiotika.
De minskade dödligheten hos bakteriespridda sjukdomar.
Och smittkoppor ledde till utvecklingen av det första vaccinet
som skyddar mot vissa virus.
Vaccin funkar på så sätt att vi injiceras med virusproteiner
och skapar egna antikroppar. Det är små molekyler som fäster sig
på dessa proteiner, neutraliserar viruset och låter det föras ut ur kroppen.
Så när vi smittas av det riktiga viruset, sker en snabb immunreaktion,
antikroppar skickas ut och viruset elimineras.
Om tillräckligt många är vaccinerade,
är det nästan omöjligt för sjukdomen att spridas.
1980 förklarades smittkoppor vara utrotade.
Och dessa sjukdomar kräver betydligt färre liv än förut.
Antiretrovirala läkemedel har gjort virus som HIV mindre dödliga och smittsamma.
Slutligen så hjälper internet oss att upptäcka och hindra sjukdomar tidigare.
Det är därför studier visar att allt färre drabbas av smittsamma sjukdomar idag.
Men samtidigt ökar antalet utbrott
och det beror till stor del på nya zoonotiska virus.
Av uppskattningsvis 1,6 miljoner okända virus i naturen,
känner vi i dagsläget till ungefär 3 000.
Det är mindre än 0,1 %.
Det innebär att nästa pandemi kan vara ett virus vi inte är beredda på.
Vi vet om några ganska dödliga, men tror att det finns andra
som är mer dödliga och smittsamma, som vi inte kan bota eller vaccinera mot.
De är den stora faran.
Det kallas sjukdom X.
Och vi vet att vi är oförberedda för vi har sett sådana förut.
Det här är en färskvarumarknad i Lianghua, Kina.
Till skillnad från marknader i väst, där djuren är döda,
säljer den här marknaden kött som är väldigt färskt.
Det dödas vid köp.
Det gör marknaden till en sjukdom X-fabrik.
Många olika djurarter staplas ovanpå varandra,
blod och kött blandas innan det förs mellan människor.
Under tiden blandas virus som muterar och ökar risken för att
ett tar sig över till människor.
Det var troligen det som hände på en marknad i södra Kina år 2002.
På den tiden sålde vissa marknader i Kina vilda djur som ormar,
sibetkatter och fladdermöss, och efterfrågan var stor.
Den 16:e november blev en man i Foshan sjuk efter att ha tillagat
kyckling, katt och orm.
Han hade lunginflammationssymptom. Feber, hosta och ansträngd andning.
När behandlingen inte hjälpte,
rapporterades det som "atypisk lunginflammation."
Men så började det spridas. Och folk började dö.
Det kom rapporter om anhopningar av luftvägsinfektioner på sjukhus i Kina.
Vi är vana vid det.
Det fanns influensavirus som orsakade influensa i Asien många gånger om.
Vi noterade dem alltid, och de väckte alltid oro,
men de var inte särskilt skrämmande.
Men folk på CDC och WHO
började uppmärksamma dessa sjukdomsrykten
och frågade den kinesiska staten vad som pågick.
Världen blev medveten om det när någon
från en av de städerna åkte till Hongkong.
Hongkong var en särskilt dålig plats för detta.
År 2003 bodde ungefär sju miljoner människor i Hongkong.
Fler än 16 miljoner turister varje år,
och fler än 500 internationella flyg lyfte och landade där varje dag.
Den 21:a februari anlände en man. Han kände sig redan sjuk.
Han tog in på hotell Metropole och gick till sitt rum på 9:e våningen.
På vägen kräktes han, eller hostade, och spridde små droppar i hissen
och korridoren.
Så smittade han 16 personer som spridde sjukdomen
runtom i världen.
Mannen i detta rum tog ett flyg nästa dag,
landade i Hanoi, Vietnam och uppsökte sjukhus
där han smittade läkare och sjuksköterskor.
En av läkarna förde sedan sjukdomen till Bangkok.
Då utlyste WHO internationellt nödläge och gav sjukdomen ett officiellt namn:
Svår akut respiratorisk sjukdom.
Förkortat sars.
Några dagar senare hittades orsaken: ett virus de aldrig sett förut.
Från Metropole flög en kvinna i detta rum hem till Toronto och dog.
Hennes son uppsökte sjukhus.
Jag satt där, mina barn var där, jag tittade på nyheterna och såg
en bild på mitt sjukhus, Mount Sinai, på nyheterna.
Det var första gången jag insåg att det skulle bli ett problem.
Ungefär en vecka senare såg vi
att det fanns ett stort antal personal på sjukhuset som också hade sars.
Vem har jour på tisdag? Någon måste ha jour.
Vad är deras jobb? Vem ska hoppa in?
Om vi tappar en enda erfaren läkare så kan avdelningen försättas i kaos.
Jag mådde bra när jag kom hem, men vaknade mitt i natten
och hade feber, då anade jag vad det var.
I slutet av mars var 47 personal i Toronto sjuka, och hundratals fler
satt i karantän, bland annat Allison.
Det var en av de mest skrämmande sakerna med sars.
De tidiga symptomen var vaga och svåridentifierade,
vilket orsakade utbrott även på specialistsjukhus.
I Hongkong upplevde man en mardröm. Sars spreds fortare än någonsin.
En man med sars befann sig i en lägenhet i ett hyreshus.
Han hade diarré, och när han gick på toa fördes sars-viruset
genom rören till lägenheten under, där en fläkt blåste viruset
tillbaka in i ventilationssystemet och in i lägenheterna ovanför.
Sedan förde vinden viruset till närliggande byggnader,
och blev svårare att begränsa.
Ett riktigt mardrömsscenario.
Man har inte fysisk kontakt med en känt smittad person.
Så det är mycket svårare att spåra, för vi vet inte källan till smittan.
Sammanlagt smittades 329 personer i detta hyreshus,
och hundratals sattes i karantän.
Vid det laget hade världen panik.
Rädslan för att hundar och katter kan bära på sars, gör att folk i Beijing
överger sina älskade husdjur.
Taximyndigheter har ordnat platser där förares temperatur kontrolleras,
ett av symptomen på sars.
Det handlar delvis om hur mycket vi, allmänheten, litar på myndigheterna.
Är det helt uteslutet att detta kan ha varit något
som tillfogats människor av en terroristagent av något slag?
I mars 2003 utesluter vi inget.
1 755 personer smittades i Hongkong och 300 dog.
I Toronto smittades 251 personer och 41 dog.
Med fall i minst 26 andra länder,
dödade sars i slutändan 774 personer, ungefär 10 % av de som smittades.
Men sedan gjorde sars något väldigt oväntat...
Det lustiga med sars är att det försvann efter ett tag.
Sars var inget särskilt härdigt virus.
Vi visste inte det i början, men det visade sig vara så.
Men jag tycker inte att det är en framgångssaga. Mycket är ren tur.
För det begicks många misstag.
Kinesiska hälsovårdsmyndigheter medgav inte utbrottet förrän 18 personer
redan hade dött, och hundratals var sjuka.
Vi ska göra allt för att förbättra svagheterna och felen i vårt arbete.
Efter sars-epidemin samlade WHO
196 länder, och alla lovade att förbättra
sin förmåga att "upptäcka, utvärdera, meddela och rapportera hälsohändelser,"
däribland utbrott.
År 2014 hade bara en tredjedel av dem efterlevt detta.
Problemet med pandemin är att vi inte vet när den kommer.
Så det är väldigt enkelt att skjuta upp det.
Det krävs en oerhörd politisk vilja att säga:
"Just nu ser det inte så illa ut,
men vi ska bekosta folkhälsoarbete ändå
eftersom vi vet att det blir illa någon gång."
Sars visade hur långt och snabbt ett virus kan färdas i vår moderna värld.
Sars tog sig runt jorden på bara veckor.
Det är möjligt att nästa virus tar sig runt jorden på dagar.
Det är snabbare än vi kan hinna med.
Vilket innebär att om vi vill stoppa nästa pandemi,
är vår bästa chans att göra det vid källan.
Sars började som ett virus som levde i tystnad hos ett vilt djur.
Experterna tror att det var fladdermöss i södra Kina.
De här forskarna har besökt dessa grottor sedan utbrottet,
fångat fladdermöss och undersökt dem för att hitta sars-liknande virus.
De hittar mycket, vilket gör att de kan skapa ett tidigt varningssystem.
När vi hittar dem så varnar vi, och då kommer kinesiska staten in
och försöker minska befolkningens exponering för virusen.
Det är inte bara i Kina man hittar dessa virus.
Kartan visar var ett nytt virus mest troligt kan uppkomma.
Frontlinjen för sjukdomsuppkomst är platser som slutet av en väg
i en tropisk skog där någon har byggt en ny gruvverksamhet. Folk har flyttat in.
Det finns inget livsmedelsutbud så de jagar.
Eller en bondgård i Sydostasien som har vuxit och utökats,
med fladdermöss i närheten som sprider virus till gårdens grisar.
Det här är ett revolutionerande sätt att försvara oss mot framtida pandemier,
men det hittar inte alla nya sjukdomar.
För det måste vi förbättra våra vacciner.
Om det dyker upp en sjukdom som vi inte har sett förut,
så tar det vanligtvis fyra eller fem år att få fram ett vaccin mot den sjukdomen.
Ny teknik kan förkorta den tiden.
Därför bildades organisationen CEPI.
De utvecklar ett vaccin mot sjukdom X.
Traditionella vacciner injicerar protein från ett virus,
och det är dyrt och tidsödande att framställa dessa proteiner.
Men det nya vaccinet använder inte proteiner.
Det injicerar genetiskt material som säger till kroppen att producera proteinerna.
Kroppen blir tillverkaren som skapar proteinmolekylerna
och antikropparna för dem.
Forskare kan anpassa det genetiska materialet så att
kroppen kan skapa proteinmolekyler för nästan alla virus.
När de listat ut hur man får in det i kroppen, kan det förkorta tiden
det tar att utveckla ett nytt vaccin från flera år till bara 16 veckor.
Under tiden försöker forskare utveckla ett universellt influensavaccin,
en spruta som gör oss immuna på livstid mot alla sorters influensavirus.
Inget av de universella influensavaccinerna,
är i närheten av att användas på befolkningen ännu,
men USA:s regering och europeiska regeringar
har stöttat den forskningen på ett sätt som de inte gjorde
ett par decennier tidigare, för de förstår
att influensan är ett evigt och väldigt allvarligt hot.
Sanningen är att mänsklig teknologi har gjort nästa pandemi oundviklig.
Skogsskövlingen för allt fler vilda djur i kontakt med fler människor.
Och industriell uppfödning tränger ihop djur och ger deras virus
fler möjligheter att kombineras till ett som kan smitta oss.
Sedan får de fler smittvägar än någonsin.
Men mänsklig teknologi har stoppat pandemier förut,
och det är vår enda chans mot nästa.
Vi vet det eftersom kapplöpningen har pågått sedan liv uppstod på jorden.
När en pandemi uppkommer, ser vi alltid tillbaka och önskar
att vi hade satsat mer.
Vi gör långt ifrån tillräckligt mycket.
Undertexter: Lisbeth Pekkari