‎Să ne imaginăm puțin toate modurile ‎în care lumea se poate sfârși.
‎Cauza poate veni de sus...
‎sau din adâncuri.
‎Sau poate fi o acțiune a omului.
‎Există un lucru care are șanse mari
‎să fie cel care aduce sfârșitul lumii.
‎Dacă te gândești la un lucru ‎care ar putea ucide
‎milioane de oameni,
‎pandemia prezintă cel mai mare risc.
‎Pandemia e o boală ce ne scapă de sub ‎control, răspândindu-se în întreaga lume,
‎ucigând milioane de oameni ‎și schimbând civilizații.
‎Știm asta pentru că s-a mai întâmplat...
‎de câteva ori.
‎În secolul al VI-lea, o pandemie a ucis ‎jumătate din populația lumii.
‎În secolul XIV, alta a nimicit ‎jumătate din Europa...
‎iar în secolul XX, o pandemie a ucis ‎aproape 5% din populația lumii
‎în doar doi ani.
‎Dar asta a fost acum 100 de ani.
‎Am învățat din aceste pandemii ‎și am progresat mult.
‎Am îmbunătățit timpul de răspuns, ‎pregătirea, forța de muncă...
‎Am îmbunătățit sistemele de supraveghere ‎și comunicarea.
‎Avem organizații precum ‎Organizația Mondială a Sănătății, CDC...
‎Am îmbunătățit diagnosticarea, ‎medicamentele, terapiile, vaccinurile.
‎Dar riscul de a se repeta ‎nu a fost niciodată mai mare.
‎Am studiat problema.
‎Estimăm că pe planetă
‎apar anual cinci boli noi
‎și acest ritm crește.
‎E inevitabil să devină pandemii.
‎Natura este bioteroristul suprem.
‎Suntem într-o cursă ‎și miza nu putea fi mai mare.
‎Această simulare estimează că o pandemie ‎ar putea ucide 33 de milioane de oameni
‎...în doar șase luni.
‎Ca număr de victime, pandemia ar egala ‎marile războaie din trecut.
‎Economia s-ar opri.
‎Omenirea va plăti un preț incredibil ‎și nicio țară nu va fi imună
‎la problema creată.
‎Întrebarea nu e ‎dacă se va produce o pandemie...
‎Doar trei lucruri ‎sunt inevitabile pe lume.
‎Moartea, taxele și pandemia de gripă.
‎...sau când se va produce...
‎Estimăm că există 1,5 milioane de virusuri
‎în natură pe care nu le cunoaștem.
‎Oricare dintre acestea poate afecta ‎populația chiar în acest moment.
‎Întrebarea e...
‎vom fi oare pregătiți?
‎Pandemia de gripă trebuie luată în serios.
‎Lumea se confruntă cu cea mai gravă ‎epidemie de Ebola din istorie.
‎Miza e foarte mare.
‎Un virus poate să fie la fel de distructiv ‎ca o bombă sau rachetă.
‎Organismele patogene nu au granițe.
‎Oamenii cred că orașul lor ‎e originea epidemiei de gripă porcină.
‎Nu se știe ce animal e vinovat.
‎Un bolnav poate fi tratat, dar între timp,
‎el împrăștie boala.
‎Campania împotriva bolilor infecțioase ‎poate avea succes
‎doar cu cooperarea publicului.
‎Nu știm ce ne rezervă viitorul.
‎Pandemiile încep într-o lume ‎nevăzută cu ochiul liber.
‎Microbii au fost probabil ‎primele organisme vii de pe Pământ.
‎Multe nu se pot multiplica singure,
‎așa că atacă alte celule vii.
‎Sunt peste tot în jurul nostru...
‎pe noi...
‎și în noi.
‎Multe sunt inofensive, dar altele ‎ne ucid sau deteriorează celulele.
‎Febră, tuse, strănut, diaree...
‎așa se apără corpul nostru.
‎Dar unele sunt așa de puternice ‎încât ne pot copleși sistemul imunitar
‎și ne pot ucide.
‎Pandemiile sunt cauzate ‎de două tipuri de microbi:
‎bacterii și virusuri.
‎Partea interesantă la virusuri ‎e că sunt foarte bine adaptați
‎să treacă de la o specie la alta.
‎Acești microbi au cele mai mari șanse ‎să creeze următoarea pandemie.
‎Probabil ați ghicit. Virusurile care ‎provoacă gripa aviară provin de la păsări.
‎Gripa porcină provine de la porci.
‎HIV a provenit de la cimpanzei.
‎Probabil Ebola provine de la lilieci.
‎De la țânțari provin mai multe boli.
‎Când trece la om, ‎noul virus se numește virus zoonotic‎
‎și e foarte periculos.
‎Sunt virusuri care evoluează rapid, ‎își modifică suprafața,
‎evitând răspunsul sistemului imunitar.
‎Se pot transforma într-un virus nou ‎când ajung la om.
‎Asta nu se întâmplă mereu.
‎Sunt evenimente rare.
‎Dar când se întâmplă, ‎efectele pot fi devastatoare.
‎Și asta ne aduce la o fermă din Kansas ‎de acum 100 de ani.
‎Experții nu-s siguri, dar cred ‎că pandemia de gripă din 1918 a început
‎când o pasăre și un om infectate
‎au întâlnit același porc.
‎Pasărea avea gripă aviară, ‎un virus de gripă care a infectat
‎găinile, gâștele și rațele ‎în ultima sută de ani.
‎Omul avea altă tulpină de gripă, ‎gripa sezonieră
‎care l-a făcut pe om ‎să aibă nasul înfundat și febră de secole.
‎Cele două virusuri ‎nu puteau infecta specia celuilalt,
‎dar puteau infecta porcul.
‎Într-o celulă a porcului, ‎cele două virusuri s-au combinat,
‎creând un nou virus zoonotic: H1N1.
‎Aceste părți ale virusului uman ‎i-a permis să infecteze omul,
‎dar aceste părți ale virusului aviar ‎au împiedicat sistemul imunitar
‎să-l recunoască eficient și să riposteze.
‎O combinație mortală.
‎A ucis undeva între 50 și 100 de milioane ‎de oameni la nivel mondial.
‎A fost ceva ‎ce nu s-a mai văzut în istorie.
‎O boală poate fi privită ‎din două perspective:
‎cât e de contagioasă și cât e de mortală.
‎Aceasta e gripa sezonieră umană,
‎iar aceasta e gripa aviară.
‎Și aceasta e combinația din 1918.
‎A fost foarte contagioasă ‎pentru că era aeropurtată,
‎deci virusul plutea în aer ‎și infecta pe oricine îl inhala.
‎În 1918, gripa a infectat unul ‎din fiecare trei oameni de pe Glob.
‎Apoi a ucis aproape 5% ‎din populația Pământului.
‎Ultimul ingredient ‎a fost tehnologia umană.
‎Această gripă a apărut la mijlocul ‎celui de-al Doilea Război Mondial.
‎Militarii erau trimiși din SUA în Europa
‎și apoi erau aduși înapoi. ‎Acest virus a exploatat
‎acele tipare de călătorie ‎și s-a răspândit în lume foarte repede
‎și foarte eficient.
‎De fapt, la fiecare pandemie din trecut, ‎tehnologia umană e responsabilă
‎pentru răspândirea acestora în lume.
‎Marea Ciumă a ajuns în Europa ‎cu nave în secolul al XIV-lea.
‎Era formată din două boli distincte:
‎ciuma bubonică, care a ucis până la 60% ‎din cei infectați...
‎și ciuma pulmonară, care i-a ucis ‎pe aproape toți cei infectați.
‎Apoi a apărut variola.
‎Nu era la fel de mortală ca Marea Ciumă,
‎dar era mai contagioasă. Aceasta a ucis ‎30% din cei infectați.
‎Oamenii au răspândit-o în toată lumea.
‎Numai în secolul XX a ucis aproximativ ‎400 de milioane de oameni.
‎Și aceste boli au devenit pandemii.
‎Până la urmă, ‎am creat tehnologii care să ne apere.
‎Izolarea temporară a călătorilor ‎pentru a vedea dacă sunt infectați,
‎cunoscută acum drept carantină,
‎a fost introdusă în timpul Marii Ciume.
‎Apoi omul a inventat microscopul ‎și astfel a putut vedea inamicul
‎pentru prima dată.
‎Apoi am inventat antibioticele.
‎Acestea au făcut ca bolile răspândite ‎de bacterii să fie mai puțin mortale.
‎Variola a dus la crearea primului vaccin
‎care ne apăra împotriva anumitor virusuri.
‎Vaccinul funcționează astfel: ‎suntem injectați cu proteine din virus,
‎iar corpul creează anticorpi, ‎mici molecule care se prind
‎de acele proteine ‎și neutralizează virusul,
‎permițând distrugerea sa în tot corpul.
‎Când suntem infectați de un virus real, ‎răspunsul sistemului imunitar e rapid,
‎anticorpii acționează ‎și virusul e distrus.
‎Dacă suficiente persoane sunt vaccinate, ‎e aproape imposibil
‎ca boala să se răspândească.
‎Așa că variola ‎a fost declarată eradicată în 1980.
‎Aceste boli nu mai omoară așa mulți oameni ‎ca pe vremuri.
‎Medicamentele antiretrovirale au făcut ‎virusuri ca HIV să fie mai puțin mortale.
‎Și, în ultimul rând, internetul ne ajută ‎să detectăm și controlăm bolile.
‎Studiile arată că, în prezent, ‎tot mai puțini oameni sunt infectați.
‎Dar, în același timp, ‎numărul de focare crește,
‎în special ‎din cauza noilor virusuri zoonotice.
‎Dintr-un număr de aproximativ 1,6 miliarde ‎de virusuri necunoscute din sălbăticie,
‎momentan cunoaștem cam 3.000.
‎Asta înseamnă mai puțin de 0,1%.
‎Următoarea pandemie poate fi ‎un virus pentru care nu suntem pregătiți.
‎Cunoaștem virusuri destul de mortale, ‎dar ne așteptăm să existe unele
‎și mai letale, mai ușor de transmis,
‎pentru care nu există medicamente ‎și vaccinuri. Ele sunt adevăratul risc.
‎Aceasta e Boala X.
‎Știm că nu suntem pregătiți
‎pentru că am mai văzut așa ceva.
‎Aceasta e o piață cu produse animale ‎din China.
‎Spre deosebire de piețele din Vest, ‎unde animalele sunt sacrificate,
‎această piață ‎vinde carne foarte proaspătă.
‎De la animale sacrificate pe loc.
‎Asta o face un focar de infecție.
‎Multe specii de animale ‎sunt așezate unele peste altele,
‎sângele curge peste carne înainte ‎să fie transmisă de la un om la altul.
‎În acest timp, virusurile se amestecă ‎și se modifică, sporind șansele ca unul
‎să ajungă în sistemul omului.
‎Poate asta s-a și întâmplat ‎într-o piață din sudul Chinei în 2002.
‎Pe atunci, în unele piețe din China, ‎se vindeau animale sălbatice precum șerpi,
‎civete și lilieci,
‎care erau la mare căutare.
‎Un bărbat din Foshan, China, ‎s-a îmbolnăvit după ce a gătit un fel
‎ce conținea pui, pisică și șarpe.
‎Avea simptomele unei pneumonii:
‎febră, tuse și respirație greoaie.
‎Tratamentul pentru pneumonie ‎nu a funcționat
‎și oficialitățile chineze au prezentat-o ‎ca pe o pneumonie atipică.
‎Apoi s-a răspândit ‎și oamenii au început să moară.
‎Au existat rapoarte ‎privind focare de infecții respiratorii
‎în spitale din China.
‎Dar suntem obișnuiți.
‎Anumite tulpini ale virusului de gripă ‎au provocat gripă de multe ori în Asia.
‎De fiecare dată, le-am observat ‎și au fost îngrijorări,
‎dar nu a fost ceva înspăimântător.
‎CDC-ul și Organizația Mondială a Sănătății
‎au început să audă zvonuri ‎privind anumite boli.
‎Au abordat guvernul chinez ‎și au început să pună întrebări.
‎Lumea a aflat ce se întâmplă ‎pentru că cineva
‎din orașele afectate ‎s-a decis să meargă în Hong Kong.
‎Hong Kong nu a fost locul potrivit.
‎În 2003, Hong Kong avea ‎aproximativ șapte milioane de locuitori.
‎Peste 16 milioane de turiști ‎vizitează orașul anual
‎și peste 500 de zboruri internaționale ‎pleacă și aterizează acolo zilnic.
‎Pe 21 februarie, un om a ajuns aici
‎și deja nu se simțea bine.
‎S-a cazat la hotelul Metropole ‎și s-a îndreptat spre camera sa
‎de la etajul nouă.
‎Acolo, a vărsat și a tușit, ‎împroșcând salivă în lift
‎și pe hol.
‎Așa au fost infectați 16 oameni ‎care au răspândit boala
‎în toată lumea.
‎Bărbatul din această cameră ‎s-a urcat în avion a doua zi,
‎a ajuns în Hanoi, Vietnam ‎și s-a internat în spital,
‎unde a infectat doctorii și asistentele.
‎Unul dintre doctori ‎a dus apoi boala în Bangkok.
‎Organizația Mondială a Sănătății ‎a declarat stare de urgență internațională
‎și a dat un nume oficial bolii.
‎Sindromul respirator acut sever.
‎Prescurtat SARS.
‎După câteva zile, ‎cercetătorii au găsit cauza:
‎un virus nemaivăzut până atunci.
‎În hotelul Metropole, femeia de aici
‎s-a întors acasă în Toronto și a murit.
‎Fiul ei s-a internat singur în spital.
‎Stăteam acolo cu copiii mei
‎și mă uitam la știri. Deodată,
‎am văzut o imagine cu spitalul meu, ‎Mount Sinai, la știri.
‎Atunci mi-am dat seama ‎că asta va fi o problemă.
‎După aproape o săptămână, ‎am descoperit
‎că un număr semnificativ de personal ‎al spitalului
‎avea SARS.
‎Cine va fi de serviciu marți? ‎Trebuia să lucreze altcineva.
‎Care era treaba lor? Cine îi va înlocui.
‎Câteodată, și lipsa unui singur rezident
‎poate da departamentul peste cap.
‎Eram bine când am ajuns acasă, ‎dar m-am trezit noaptea
‎cu stare de rău și febră...
‎Atunci am știut că asta aveam.
‎La sfârșitul lui martie, 47 de angajați ‎erau bolnavi în Toronto și alte sute
‎erau în carantină,
‎inclusiv Allison.
‎Asta te înspăimântă cel mai rău la SARS.
‎Simptomele inițiale sunt discrete ‎și greu de identificat,
‎provocând focare și în spitale avansate.
‎Hong Kong trecea print-un coșmar.
‎SARS se răspândea foarte rapid.
‎Un bărbat cu SARS ‎locuia în acest apartament.
‎Avea diaree, iar când a folosit toaleta, ‎virusul SARS a fost transportat
‎prin conducte la apartamentul de jos, ‎unde un ventilator l-a răspândit
‎în tubulatura de ventilație a clădirii ‎și în apartamentele de deasupra.
‎Apoi, vântul a transportat virusul ‎în clădirile apropiate,
‎făcându-l mult mai greu de izolat.
‎Acesta chiar e un scenariu de coșmar.
‎Nu faci contact direct ‎cu o persoană infectată.
‎E mult mai greu de localizat, ‎pentru că nu știm clar
‎sursa contaminării.
‎În total, 329 de oameni au fost infectați ‎în acest complex rezidențial
‎și sute au fost puși în carantină.
‎Lumea a început să se panicheze.
‎Teama că animalele lor pot fi purtători ‎de SARS i-a determinat pe unii rezidenți
‎să-și abandoneze animalele iubite.
‎Autoritățile au stabilit puncte de testare ‎a șoferilor de taxi pentru febră,
‎un simptom al SARS.
‎În mare parte, totul se rezumă ‎dacă noi, publicul,
‎avem încredere în oficialități.
‎Iese din discuție că acesta a fost
‎un atac terorist de vreun fel?
‎Cred că nu am exclus nimic ‎în luna martie a anului 2003.
‎În Hong Kong, 1755 de oameni ‎au fost infectați și 300 au murit.
‎În Toronto, 251 de oameni ‎au fost infectați și 41 au murit.
‎În cel puțin 26 de alte țări ‎au apărut cazuri de infecție.
‎În total, SARS a făcut 774 de victime, ‎cam 10% din numărul celor infectați.
‎Dar apoi s-a întâmplat ceva ‎aproape total neașteptat.
‎Ce e ciudat la SARS ‎e că după o perioadă dispare.
‎SARS nu a fost un virus prea rezistent.
‎La început n-am știut, ‎dar asta s-a întâmplat.
‎Nu cred că asta e o poveste a unui succes.
‎Cred că am avut noroc.
‎S-au făcut multe greșeli.
‎Oficialitățile chineze au recunoscut ‎că există o epidemie după ce 18 oameni
‎deja muriseră și alte sute erau bolnavi.
‎Vom încerca să anulăm și să învățăm ‎din slăbiciunile și greșelile
‎muncii noastre prin orice metodă.
‎După epidemia de SARS, ‎Organizația Mondială a Sănătății
‎a adus laolaltă 196 de țări ce au stabilit ‎să-și îmbunătățească abilitatea
‎de a „detecta, evalua, notifica și raporta ‎situațiile de sănătatea publică”,
‎inclusiv epidemiile.
‎În 2014, doar o treime ‎erau în conformitate.
‎Marea problemă a unei pandemii ‎e că nu știm când se va produce.
‎E foarte ușor să amâni pe mai târziu.
‎E nevoie de un act extraordinar ‎de voință politică să zici:
‎„Da, acum lucrurile nu par așa de rele,
‎dar vom trimite fonduri ‎către sănătatea publică
‎pentru că într-o zi va fi grav.”
‎SARS a arătat cât de departe și repede ‎poate un virus să se răspândească în lume.
‎SARS a făcut înconjurul lumii ‎în câteva săptămâni.
‎E posibil ca următorul virus ‎să o facă în câteva zile.
‎E mult mai repede ‎decât putem reacționa noi.
‎Asta înseamnă că dacă vrem ‎să oprim următoarea pandemie,
‎cea mai bună șansă e să o oprim la sursă.
‎Inițial, SARS a fost un virus ce infecta ‎un animal sălbatic.
‎Experții spun ‎că e vorba de liliecii din sudul Chinei.
‎Cercetătorii verifică aceste ‎peșteri încă de la începutul epidemiei.
‎Ei capturează lilieci și îi testează ‎de virusuri similare cu SARS.
‎Au găsit foarte mulți ‎și asta le permite
‎să creeze ‎un sistem de avertizare timpurie.
‎Când găsim virusuri, dăm alerta ‎și guvernul chinez intervine,
‎încercând să reducă ‎expunerea populației la acești virusuri.
‎Nu doar în China ‎se găsesc astfel de virusuri.
‎Această hartă arată unde e posibil ‎să apară un nou virus.
‎Bolile apar, de regulă, ‎în locuri precum capătul drumului
‎într-o pădure tropicală, ‎unde s-a dezvoltat
‎o concesiune minieră ‎și unde s-au mutat oameni.
‎Nu sunt provizii, deci vânează jivine.
‎Sau e o fermă în sud-estul Asiei ‎care s-a extins
‎și unde există în apropiere lilieci ‎care infectează porcii cu virusuri.
‎Acesta e un mod revoluționar de a ‎ne proteja împotriva viitoarelor pandemii,
‎dar nu va opri orice nouă boală.
‎Pentru asta, ‎trebuie îmbunătățite vaccinurile.
‎Dacă apare o boală nemaiîntâlnită,
‎ne-ar lua cam patru sau cinci ani ‎să creăm un vaccin
‎împotriva ei.
‎Noile tehnologii ar putea scurta ‎aceste perioade.
‎De aceea, a fost înființată ‎organizația CEPI.
‎Aceasta dezvoltă un vaccin ‎pentru Boala X.
‎Vaccinurile tradiționale injectează ‎molecule de proteine dintr-un virus,
‎iar procesul de fabricare ‎al acestor proteine e lung și scump.
‎Dar acest vaccin nou ‎nu folosește proteine.
‎Injectează material genetic care spune ‎corpului să producă singur proteinele.
‎Corpul devine producătorul, ‎creând moleculele de proteine
‎și anticorpii pentru ele.
‎Cercetătorii pot personaliza materialul ‎genetic pentru a determina corpul
‎să producă proteine ‎pentru aproape orice virus.
‎După ce vor descoperi cum să îl trimită ‎în corp, se poate reduce timpul
‎necesar pentru a crea un nou vaccin ‎de la câțiva ani... la 16 săptămâni.
‎Între timp, cercetătorii încearcă să ‎creeze un vaccin universal pentru gripă,
‎o injecție care ne-ar putea imuniza ‎de orice gripă pe viață.
‎Niciun vaccin universal împotriva gripei
‎nu e pregătit să fie utilizat încă ‎pe populație,
‎dar guvernul SUA și guverne europene
‎au început să susțină aceste cercetări
‎mai mult decât acum câteva decenii, ‎căci au înțeles
‎că gripa e o amenințare eternă și gravă.
‎Adevărul e că tehnologia umană a făcut ‎ca următoarea pandemie să fie inevitabilă.
‎Despăduririle aduc ‎și mai multe animale sălbatice în contact
‎cu oamenii.
‎Iar zootehnia industrială apropie ‎și mai mult animalele, virusurile lor
‎având și mai multe posibilități ‎de a se uni și a ne infecta.
‎Apoi, le oferim multe căi ‎de a se răspândi.
‎Dar tehnologia umană a mai oprit pandemii
‎și e singura noastră șansă ‎împotriva lor.
‎Știm asta, căci suntem în această cursă ‎de când a apărut viață pe Pământ.
‎Când apare o pandemie de orice dimensiune, ‎privim mereu în trecut și ne dorim
‎să fi investit mai mult.
‎Suntem departe de ce ar trebui făcut.
‎Subtitrarea: Dan Anescu