‫דמיינו לרגע את כל הדרכים‬ ‫שבהן העולם עלול להיחרב.‬
‫אולי זה משהו מלמעלה.‬
‫או משהו מתחתינו.‬
‫או אולי משהו שעשינו לעצמנו.‬
‫אבל דבר אחד תמיד מדורג‬
‫כאחד האיומים השכיחים בעולם.‬
‫אם חושבים על איום שיכול להרוג‬
‫מיליוני אנשים,‬
‫מגפה היא הסיכון הגדול ביותר.‬
‫מגפה היא מחלה שיוצאת משליטה‬ ‫ומתפשטת ברחבי העולם,‬
‫הורגת מיליוני אנשים ומשנה תרבויות.‬
‫אנחנו יודעים את זה, כי זה כבר קרה.‬
‫כמה פעמים.‬
‫במאה השישית,‬ ‫מגפה הרגה חצי מאוכלוסיית העולם.‬
‫במאה ה־14,‬ ‫מגפה אחרת הכחידה חצי מאירופה.‬
‫ובמאה ה־20, מגפה נוספת‬ ‫חיסלה חמישה אחוזים מאוכלוסיית העולם‬
‫תוך רק שנתיים.‬
‫אבל זה היה לפני מאה שנים.‬
‫למדנו מהמגפות האלה ופיתחנו שיפורים.‬
‫תגובה משופרת, הכשרה משופרת,‬ ‫עובדים משופרים.‬
‫מערכות ביון משופרות, תקשורת משופרת.‬
‫יש ארגונים כמו‬ ‫ארגון הבריאות העולמי, הסי־די־סי,‬
‫יש לנו יכולות אבחון משופרות,‬ ‫תרופות, טיפולים וחיסונים משופרים.‬
‫ועדיין, הסיכוי שזה יקרה שוב‬ ‫מעולם לא היה גבוה יותר.‬
‫עשינו את החישוב.‬
‫אנחנו מעריכים שפורצות חמש מחלות חדשות‬
‫ברחבי העולם מדי שנה,‬
‫והמספר הזה רק עולה.‬
‫זה בלתי נמנע שהן יהפכו למגפות.‬
‫אימא אדמה היא ביו־טרוריסטית מושלמת.‬
‫אנחנו במרוץ, והכול מוטל על הכף.‬
‫ההדמיות מעריכות שאם תפרוץ היום מגפה,‬ ‫היא תהרוג 33 מיליון אנשים‬
‫תוך שישה חודשים.‬
‫מבחינת מספר ההרוגים,‬ ‫מגפה תשתווה למלחמות הענק של העבר.‬
‫הכלכלה תקרוס.‬
‫המחיר לאנושות יהיה בלתי ייאמן.‬ ‫אף מדינה לא תהיה חסינה‬
‫מפני הבעיות שייווצרו.‬
‫אז השאלה היא לא‬ ‫אם המגפה הבאה בדרך...‬
‫יש שלושה דברים ידועים מראש בעולם הזה.‬
‫מוות, מיסים ומגפות שפעת.‬
‫או מתי המגפה הבאה תגיע.‬
‫אנחנו מעריכים שיש מיליון וחצי נגיפים בטבע‬
‫שאנחנו לא יודעים עליהם. כל אחד מהם‬
‫יכול להתפשט לאוכלוסייה האנושית בכל רגע.‬
‫השאלה היא...‬
‫האם נהיה מוכנים?‬
‫עלינו לקחת את מגפות השפעת ברצינות.‬
‫העולם נלחם בהתפרצות האבולה‬ ‫הגרועה בהיסטוריה.‬
‫הכול מוטל על הכף.‬
‫נגיף יכול להיות הרסני כמו פצצה או טיל.‬
‫אורגניזמים פתוגניים לא מתחשבים בגבולות.‬
‫התושבים מאמינים שהעיירה שלהם‬ ‫היא המקור לשפעת החזירים.‬
‫הבעיה יכולה להגיע מכל מיני חיות. ‬
‫אדם חולה יכול להירפא, אבל בינתיים‬
‫הוא מפיץ את המחלה.‬
‫הקמפיין נגד מחלות מדבקות יצליח‬
‫רק אם הציבור ישתף פעולה.‬
‫אנחנו לא יודעים מה צופן לנו העתיד.‬
‫- המגפה הבאה -‬
‫מגפות מתחילות‬ ‫בעולם בלתי נראה לעין האנושית.‬
‫מיקרובים היו היצורים החיים הראשונים‬ ‫בכדור הארץ.‬
‫רבים מהם לא מסוגלים להתרבות,‬
‫אז הם חוטפים תאים אחרים.‬
‫כיום, הם נמצאים בכל מקום.‬
‫וגם עלינו.‬
‫ובתוכנו.‬
‫רובם שוחרי שלום,‬ ‫אך חלקם מזיקים לתאי הגוף שלנו.‬
‫חום, שיעול, התעטשויות, שלשול,‬
‫כך הגוף שלנו נלחם בהם.‬
‫אבל חלקם כל כך חזקים‬ ‫שהם משתקים את מערכת החיסון שלנו‬
‫והורגים אותנו.‬
‫מגפות נגרמות על ידי שני סוגים של מיקרובים:‬
‫חיידקים ונגיפים.‬
‫הדבר המעניין הוא‬ ‫שנגיפים יכולים להסתגל ולקפוץ‬
‫בין מין אחד למשנהו.‬
‫סביר להניח שהם המיקרובים‬ ‫שיגרמו למגפה הבאה.‬
‫כצפוי, הנגיף האחראי לשפעת העופות‬ ‫מגיע מציפורים.‬
‫שפעת החזירים מגיעה מחזירים.‬
‫נגיף ה־HIV הגיע מקופי שימפנזה.‬
‫אבולה כנראה הגיעה מעטלפים.‬
‫ויש מספר מחלות שמגיעות מיתושים.‬
‫כשהם עוברים לבני אדם,‬ ‫הנגיף החדש נקרא נגיף זואונוטי.‬
‫זה נגיף מסוכן ביותר.‬
‫הנגיפים האלה עוברים מוטציות מהירות‬ ‫ומשנים את פני השטח שלהם‬
‫כדי להתחמק ממערכת החיסון.‬
‫הם יכולים להפוך לנגיף חדש‬ ‫כשהם מדביקים בני אדם.‬
‫זה לא קורה תמיד.‬
‫זה אירוע נדיר.‬
‫אבל כשזה קורה,‬ ‫ההשלכות עלולות להיות הרסניות.‬
‫וזה מביא אותנו לחווה בקנזס‬ ‫לפני מאה שנים.‬
‫המומחים לא בטוחים, אבל הם מאמינים‬ ‫שמגפת השפעת של 1918 התחילה‬
‫כשציפור נגועה ובן אדם נגוע‬
‫פגשו באותו החזיר.‬
‫הציפור הייתה חולה בשפעת העופות,‬ ‫נגיף שגרם למחלות‬
‫בתרנגולות, אווזים וברווזים‬ ‫במשך מאה שנים לפחות.‬
‫האדם חלה בנגיף של שפעת עונתית,‬
‫שגרם להצטננות וחום בבני אדם‬ ‫במשך מאות שנים.‬
‫אף אחד מהנגיפים‬ ‫לא יכול להדביק את בני המין השני,‬
‫אבל שניהם יכולים להדביק חזירים.‬
‫בתא אחד של החזיר, שני הנגיפים התמזגו‬
‫ויצרו נגיף זואוטוני חדש: H1N1.‬
‫החלקים מהנגיף האנושי‬ ‫אפשרו לו להדביק בני אדם,‬
‫אבל החלקים מנגיף העופות‬ ‫מנעו ממערכת החיסון‬
‫לזהות אותו ולהילחם בו.‬
‫זה שילוב קטלני.‬
‫הנגיף הרג בין 50 ל־100 מיליון אנשים‬ ‫ברחבי העולם.‬
‫דבר כזה לא נראה לכל אורך ההיסטוריה.‬
‫אפשר להעריך מחלה על שני צירים:‬
‫כמה היא מדבקת וכמה היא קטלנית.‬
‫זאת שפעת עונתית של בני אדם.‬
‫זאת שפעת העופות.‬
‫וזה השילוב שחל בשנת 1918.‬
‫היא התפשטה מהר‬ ‫כי היא מדבקת דרך האוויר.‬
‫הנגיף מרחף באוויר ומדביק את מי שנושם אותו.‬
‫ב־1918 היא הדביקה אחד מכל שלושה בני אדם‬ ‫על פני כדור הארץ.‬
‫היא הרגה כמעט 5 אחוזים מאוכלוסיית העולם.‬
‫המרכיב האחרון היה הטכנולוגיה האנושית.‬
‫המחלה פרצה באמצע מלחמת העולם הראשונה.‬
‫שלחנו חיילים מארצות הברית לאירופה‬
‫ואז החזרנו אותם, אז הנגיף ניצל‬
‫את תבניות המסע האלה‬ ‫והתפשט במהרה בכל העולם‬
‫באופן יעיל ביותר.‬
‫למעשה, בכל מגפה שאי פעם פרצה,‬ ‫הטכנולוגיה האנושית הייתה אחראית‬
‫להפצת המחלה מסביב לעולם.‬
‫המוות השחור הגיע לאירופה‬ ‫על גבי אוניות במאה ה־14.‬
‫אלה היו שתי מחלות נפרדות:‬
‫מגפת הדבר, שהרגה 60 אחוזים ‬ ‫מהאנשים שנדבקו בה,‬
‫ודלקת ריאות, שהרגה כמעט את כל מי שנדבק בה.‬
‫והיו גם אבעבועות שחורות.‬
‫הן היו פחות קטלניות מהמוות השחור‬
‫והרגו רק 30 אחוזים מכל אלה שנדבקו,‬ ‫אבל הן היו מדבקות יותר.‬
‫בני האדם הפיצו את המחלה בעולם.‬
‫רק במאה ה־20 היא הרגה 400 מיליון אנשים.‬
‫גם המחלות האלה הפכו למגפות כלל־עולמיות.‬
‫בסופו של דבר,‬ ‫פיתחנו טכנולוגיות שמגנות עלינו.‬
‫המנהג שלפיו מבודדים נוסעים‬ ‫כדי לבדוק אם הם נגועים במחלות,‬
‫הידוע בשם הסגר,‬
‫פותח בתקופת המוות השחור.‬
‫ואז המצאנו את המיקרוסקופ,‬ ‫שאפשר לנו לראות את האויב‬
‫בפעם הראשונה.‬
‫בשלב הבא, פיתחנו אנטיביוטיקה.‬
‫היא הפכה מחלות המופצות על ידי חיידקים‬ ‫להרבה פחות קטלניות.‬
‫והאבעבועות השחורות‬ ‫הובילו לפיתוח החיסון הראשון‬
‫שמגן עלינו מפני נגיפים שונים.‬
‫כשאנחנו מקבלים חיסון,‬ ‫מזריקים לנו חלבונים מהנגיף‬
‫ואנחנו מייצרים נוגדנים בעצמנו.‬ ‫אלה מולקולות קטנות שנקשרות‬
‫לחלבונים האלה ומנטרלים את הנגיף‬
‫ומאפשרים לסלק אותו מהגוף.‬
‫וכשתוקף אותנו נגיף אמיתי,‬ ‫מערכת החיסון מסוגלת להגיב במהרה,‬
‫לשלוח נוגדנים ולהיפטר מהנגיף.‬
‫אם מספיק אנשים מקבלים חיסון,‬
‫המחלה לא יכולה להתפשט.‬
‫כך מחלת האבעבועות השחורות נכחדה‬ ‫בשנת 1980‬
‫והמחלות האלה לא הורגות כמו בעבר.‬
‫תרופות אנטי־רטרו־ויראליות‬ ‫הפכו נגיפים כמו HIV לפחות קטלניים ומדבקים.‬
‫לבסוף, האינטרנט עוזר לנו‬ ‫לזהות ולעצור מחלות מוקדם יותר.‬
‫מחקרים מראים שפחות אנשים מבעבר‬ ‫נדבקים במחלות מדבקות.‬
‫אבל באותו זמן, מספר ההתפרצויות עולה,‬
‫בעיקר בגלל נגיפים זואוטוניים חדשים.‬
‫מתוך 1.6 מיליון נגיפים בלתי ידועים בטבע,‬
‫אנחנו מכירים רק 3,000.‬
‫זה פחות מ־0.01 אחוז.‬
‫זה אומר שהמגפה הבאה אולי תגיע‬ ‫מנגיף שאנחנו לא מוכנים אליו.‬
‫פגשנו כמה נגיפים קטלניים,‬ ‫אבל בטח יש עוד כמה‬
‫קטלניים יותר, מדבקים יותר,‬
‫שאין לנו תרופות או חיסונים נגדם.‬ ‫זה הסיכון הרציני.‬
‫לזה אנחנו קוראים "מחלה X".‬
‫אנחנו יודעים שאנחנו לא מוכנים אליה‬
‫כי זה קרה בעבר.‬
‫זה שוק רטוב בליאנגואה, סין.‬
‫בניגוד לרוב השווקים במערב,‬ ‫שבהם החיות מגיעות מתות,‬
‫בשוק הרטוב מוכרים בשר טרי.‬
‫החיות נהרגות על המקום.‬
‫לכן השוק הוא כר פורה למחלות X.‬
‫סוגים שונים של בעלי חיים‬ ‫נערמים זה על גבי זה.‬
‫הדם והבשר מתערבבים יחד‬ ‫לפני שהם מועברים מאדם לאדם.‬
‫בינתיים, הנגיפים שלהם מתערבבים ומשתנים,‬
‫וכך גדל הסיכוי שאחד מהם ידביק בן אדם.‬
‫זה כנראה מה שקרה בשוק הזה‬ ‫בדרום סין, בשנת 2002.‬
‫אז, בחלק מהשווקים בסין‬ ‫מכרו חיות בר כמו נחשים,‬
‫חתולי זבד ועטלפים‬
‫והיה להם ביקוש גבוה.‬
‫ב־16 בנובמבר, אדם בפושאן שבסין‬ ‫נהיה חולה אחרי שהכין ארוחה‬
‫עם עוף, חתול ונחש.‬
‫התסמינים היו דומים לדלקת ריאות,‬
‫חום, שיעול, וקשיי נשימה.‬
‫כשהטיפול נגד דלקת ריאות לא עבד‬
‫הרשויות הסיניות כינו את המחלה‬ ‫"דלקת ריאות לא־שגרתית".‬
‫אבל אז, היא החלה להתפשט‬
‫ואנשים התחילו למות.‬
‫היו דיווחים על מטופלים עם זיהומים נשימתיים‬
‫בבתי החולים בסין.‬
‫אנחנו רגילים לזה.‬
‫היו כל מיני זנים של נגיפים‬ ‫שגרמו לשפעת באסיה.‬
‫תמיד עקבנו אחריהם ותמיד היה חשש,‬
‫אבל הם לא היו מאוד מפחידים.‬
‫אבל אז הסי־די־סי‬ ‫וארגון הבריאות העולמי‬
‫הקשיבו לשמועות על המחלה‬
‫ושאלו את ממשלת סין, "מה קורה פה?"‬
‫והעולם גילה על זה רק כשמישהו‬
‫מאחת העיירות האלה‬ ‫החליט לנסוע להונג קונג.‬
‫הונג קונג היא מקום גרוע‬ ‫לאירוע מסוג כזה.‬
‫ב־2003, גרו בהונג קונג שבעה מיליון תושבים.‬
‫יותר מ־16 מיליון תיירים ביקרו בה מדי שנה‬
‫ועברו בה יותר מ־500 טיסות‬ ‫בין־לאומיות מדי יום.‬
‫ב־21 בפברואר הגיע איש אחד.‬
‫הוא חש ברע.‬
‫הוא הגיע למלון מטרופול ועלה לחדרו‬
‫בקומה התשיעית.‬
‫שם הוא הקיא או השתעל‬ ‫ופלט רסס של טיפות במעלית‬
‫ובמסדרון.‬
‫כך נדבקו 16 בני אדם, שהפיצו את המחלה‬
‫ברחבי העולם.‬
‫האדם בחדר הזה עלה על טיסה ביום שאחרי,‬
‫הגיע להאנוי שבווייטנאם‬ ‫והתאשפז בבית החולים,‬
‫שם הוא הדביק את הרופאים והאחיות.‬
‫אחד הרופאים הביא את המחלה לבנגקוק.‬
‫אז ארגון הבריאות העולמי הכריז על מצב חירום‬
‫ונתן למחלה שם רשמי.‬
‫תסמונת נשימתית חמורה חדה‬‫,‬
‫או סארס, בקיצור.‬
‫אחרי כמה ימים, מדענים גילו את הסיבה:‬
‫נגיף שהם מעולם לא ראו.‬
‫במלון מטרופול, האישה בחדר הזה‬
‫טסה בחזרה לטורונטו ונפטרה.‬
‫הבן שלה התאשפז בבית החולים.‬
‫אני זוכר שישבתי עם הילדים‬
‫וצפינו בחדשות, ופתאום ראיתי‬
‫תמונה של בית החולים שלי, מאונט סיני.‬
‫אז הבנתי בפעם הראשונה‬ ‫שהולכת להיות כאן בעיה.‬
‫אחרי בערך שבוע הצלחנו לזהות‬
‫שהיה מספר גבוה של אנשי צוות בבית החולים‬
‫שנדבקו בסארס.‬
‫מי יעבוד ביום שלישי?‬ ‫מישהו אחר יצטרך לעבוד.‬
‫ומה התפקיד שלו? מי יחליף אותו?‬
‫לפעמים, היעדרות של מתמחה בכיר אחד במחלקה‬
‫גורמת לתוהו ובוהו.‬
‫הרגשתי בסדר כשהגעתי הביתה,‬ ‫אבל התעוררתי באמצע הלילה‬
‫והרגשתי חולה והיה לי חום.‬
‫ידעתי שזה מה שיש לי.‬
‫בסוף מרץ, 47 אנשי צוות בבית החולים‬ ‫בטורונטו היו חולים‬
‫ומאות אחרים נשלחו להסגר‬
‫וביניהם אליסון.‬
‫זה מה שמפחיד כל כך בסארס.‬
‫התסמינים המוקדמים היו מתונים וקשים לזיהוי‬
‫מה שגרם להתפרצויות גם בבתי חולים מתקדמים.‬
‫בינתיים בהונג קונג התחולל סיוט.‬
‫מחלת הסארס התפשטה מהר מאי פעם.‬
‫אדם עם סארס שהה בדירה הזו.‬
‫היה לו שלשול, וכשהשתמש בשירותים‬ ‫נגיף הסארס נישא‬
‫דרך הצינורות ליחידה שמתחת,‬ ‫שבה מאוורר העיף את הנגיף‬
‫אל מערכת האוורור של הבניין‬ ‫ומשם לדירות שמעל.‬
‫הרוח העיפה את הנגיף לבניינים השכנים‬
‫והקשתה על בלימת ההתפשטות.‬
‫זה היה תרחיש בלהות אמיתי.‬
‫אין מגע פיזי עם אדם נגוע,‬
‫אז קשה לעקוב אחרי זה,‬ ‫כי אנחנו לא יודעים‬
‫מה מקור הזיהום.‬
‫בסך הכול, 239 אנשים נדבקו‬ ‫בבניין הדירות הזה‬
‫ומאות הוכנסו להסגר.‬
‫וכעת, העולם היה בבהלה.‬
‫החשש שכלבים וחתולים נושאים את נגיף הסארס‬ ‫גרם לחלק מתושבי בייג'ינג‬
‫לנטוש את חיות המחמד האהובות.‬
‫חברות המוניות הקימו תחנות‬ ‫שיבדקו אם לנהגים יש חום גבוה,‬
‫אחד התסמינים של סארס.‬
‫הכול תלוי באמון שיש לנו, הציבור,‬
‫במה שאומרות הרשויות.‬
‫האם לא ייתכן שזה משהו‬
‫שנגרם לאנשים על ידי גורמי טרור?‬
‫במרץ 2003, אנחנו לא שוללים כלום.‬
‫1,755 בני אדם נדבקו בהונג קונג‬ ‫ו־300 מתו.‬
‫בטורונטו נדבקו 251 בני אדם ו־41 מתו‬
‫ודווחו מקרים בעוד 26 מדינות.‬
‫בסך הכול, סארס הרגה 774 בני אדם,‬ ‫כ־10 אחוזים מהנדבקים.‬
‫אבל אז, המחלה עשתה משהו בלתי צפוי.‬
‫הדבר המעניין בסארס‬ ‫הוא שאחרי זמן מה, המחלה נעלמה.‬
‫נגיף הסארס לא היה מאוד עמיד.‬
‫לא ידענו את זה בהתחלה,‬ ‫אבל זה מה שהתברר.‬
‫אבל אני לא חושב שזה סיפור הצלחה.‬
‫זה בעיקר עניין של מזל.‬
‫כי נעשו הרבה טעויות.‬
‫הרשויות הסיניות הודו שיש התפרצות‬ ‫רק אחרי ש־18 בני אדם‬
‫כבר מתו, ועוד מאות היו חולים.‬
‫נשתמש בכל האמצעים כדי לתקן את החולשות‬
‫ואת הטעויות שעשינו.‬
‫אחרי מגפת הסארס, ארגון הבריאות העולמי‬
‫קיים כנס בהשתתפות 196 מדינות‬ ‫שהתחייבו לשפר‬
‫את היכולת "לזהות, להעריך, להודיע‬ ‫ולדווח לציבור על מפגעים בריאותיים,"‬
‫כולל התפרצויות.‬
‫ב־2014, רק שליש מהמדינות עמדו בהתחייבות.‬
‫הבעיה הרצינית עם המגפה‬ ‫היא שאנחנו לא יודעים מתי היא תפרוץ‬
‫אז קל לדחות את זה ליום אחר.‬
‫דרושה תושייה פוליטית אדירה כדי להגיד,‬
‫"נכון, המצב בסדר כרגע,‬
‫אבל בכל זאת נשקיע בבריאות הציבור‬
‫כי אנחנו יודעים שיום אחד הוא יחמיר."‬
‫סארס הראתה לנו‬ ‫כמה מהר נגיפים מתפשטים בעולם המודרני.‬
‫סארס התפשטה ברחבי העולם תוך שבועות.‬
‫יכול להיות שהנגיף הבא יתפשט‬ ‫תוך ימים ספורים‬
‫ולא נוכל לעצור אותו.‬
‫מה שאומר שאם אנחנו רוצים למנוע‬ ‫את המגפה הבאה,‬
‫הסיכוי הטוב ביותר‬ ‫הוא ללכת ישר למקור.‬
‫סארס התחילה כנגיף שחי בתוך חיית בר.‬
‫מומחים מאמינים שמדובר בעטלפים בדרום סין.‬
‫מדענים מבקרים במערה הזאת מאז המגפה‬
‫כדי לבדוק אם העטלפים‬ ‫נגועים בנגיפים הדומים לסארס.‬
‫הם מוצאים נגיפים רבים,‬ ‫וזה מאפשר להם‬
‫ליצור מערכת התראה מוקדמת.‬
‫כשאנחנו מוצאים נגיף, אנחנו שולחים התראה‬ ‫ואז ממשלת סין באה‬
‫ומנסה להקטין את החשיפה לנגיף.‬
‫סין היא לא המקום היחיד‬ ‫שבו נמצאים נגיפים כאלה.‬
‫המפה הזאת מראה את המקומות‬ ‫שבהם הכי סביר למצוא נגיפים חדשים.‬
‫המקומות הכי שכיחים להופעת נגיפים‬ ‫הם אלה שנמצאים בקצה הדרך,‬
‫באיזה יער טרופי שמישהו בנה בו‬
‫מכרה חדש. אנשים עוברים לגור שם.‬
‫אין אספקת אוכל, אז הם יוצאים לצוד.‬
‫או אולי זו חווה בדרום־מזרח אסיה‬ ‫שהולכת ומתרחבת‬
‫והעטלפים שבסביבה‬ ‫מדביקים את החזירים שבחווה.‬
‫זו דרך מהפכנית להתמודדות עם מגפות עתידיות,‬
‫אבל היא לא יעילה נגד כל מחלה חדשה.‬
‫לשם כך, עלינו לפתח חיסונים משופרים.‬
‫אם תבוא מחלה שעוד לא ראינו,‬
‫יכול לקחת חמש שנים עד שנפתח חיסון‬
‫נגד אותה מחלה.‬
‫יש טכנולוגיות חדישות‬ ‫שיכולות לקצר את הזמן הזה.‬
‫לכן נוסד ארגון בשם CEPI‬
‫המפתח חיסון נגד מחלה X.‬
‫חיסונים מסורתיים מכילים חלבונים מהנגיף,‬
‫וייצור החלבונים הוא תהליך ממושך ויקר.‬
‫החיסון החדש הזה לא משתמש בחלבונים.‬
‫הוא מזריק חומר גנטי‬ ‫שאומר לגוף לייצר את החלבונים בעצמו.‬
‫הגוף הופך ליצרן, ‬ ‫שיוצר את מולקולות החלבונים‬
‫ואת הנוגדנים.‬
‫מדענים יכולים לשנות את החומר הגנטי‬ ‫כדי לגרום לגוף‬
‫לייצר מולקולות חלבונים‬ ‫של כמעט כל נגיף שקיים.‬
‫כשימצאו דרך להחדיר את החומר לגוף,‬
‫הוא יוכל לקצר את הזמן‬ ‫הדרוש לפיתוח חיסון‬
‫מכמה שנים לרק 16 שבועות.‬
‫בינתיים, המדענים מנסים לפתח‬ ‫חיסון אוניברסלי לשפעת,‬
‫זריקה אחת שתחסן אותנו‬ ‫מפני כל זן של הנגיף לכל החיים.‬
‫אף אחד מהחיסונים האוניברסליים נגד שפעת,‬
‫כפי שהם נקראים,‬ ‫קרובים להפצה בקרב האוכלוסייה,‬
‫אבל הממשלה הפדרלית בארצות הברית‬ ‫וממשלות באירופה‬
‫תומכות במחקר באופן שלא תמכו בו‬
‫לפני שני עשורים, כי הן מבינות‬
‫ששפעת היא איום נצחי וחמור ביותר.‬
‫האמת היא שהטכנולוגיה האנושית‬ ‫הפכה את המגפה הבאה לבלתי נמנעת.‬
‫כריית היערות גורמת למגע בין חיות בר‬
‫לבני אדם,‬
‫והחקלאות התעשייתית‬ ‫גורמת לחיות להצטופף‬
‫ונותנת לנגיפים שלהן הזדמנות‬ ‫להתמזג לנגיף שמדביק בני אדם.‬
‫ואז, אנחנו נותנים להם דרכים רבות להתפשט.‬
‫אבל הטכנולוגיה האנושית עצרה מגפות בעבר‬
‫והיא הסיכוי היחיד שלנו נגד המגפה הבאה.‬
‫אנחנו יודעים זאת כי אנחנו במרוץ הזה‬ ‫מאז תחילת החיים על כדור הארץ.‬
‫כשתגיע מגפה בכל סדר גודל,‬
‫נסתכל לאחור ונבין‬ ‫שהיינו צריכים להשקיע יותר.‬
‫דרושה עוד עבודה רבה.‬