Lad os forestille os alle de måder, Jorden kan gå under på.
Der kan komme noget oppefra. Eller noget nedefra.
Eller vi kan gøre noget mod os selv.
Men én ting er altid blandt de meste sandsynlige årsager...
Hvis man tænker på alle de ting, der kan slå millioner af folk ihjel,
er pandemien vores største risiko.
En pandemi er en sygdom, der spreder sig ud af kontrol
og dræber millioner og forandrer civilisationer verden over.
Det ved vi, for vi har set det før... et par gange.
I det 6. århundrede dræbte en pandemi 50 % af verdens befolkning.
I det 14. udslettede en anden det halve Europa.
Og i det 20. dræbte en pandemi 5 % af verdens befolkning på blot to år.
Men det er 100 år siden.
Vi har lært af tidligere pandemier og gjort utrolige fremskridt.
Bedre respons, bedre træning, bedre arbejdsstyrke...
Vi har bedre overvågning og kommunikation.
Vi har organisationer som WHO og CDC.
Vi har bedre diagnostik, lægemidler, behandlinger, vacciner.
Og alligevel har risikoen aldrig været større.
Vi har beregnet, at der opstår fem nye sygdomme i verden hvert år,
og det går stadig hurtigere. Nye pandemier er uundgåelige.
Moder Natur er den ultimative bioterrorist.
Det er et kapløb med en umådelig indsats.
Denne simulation anslår,
at en pandemi kunne dræbe 33 millioner på kun seks måneder.
En pandemi kunne dræbe flere end selv de største krige i historien.
Økonomien bryder sammen. Det vil have utrolige omkostninger,
og intet land er beskyttet mod de problemer, det medfører.
Spørgsmålet er ikke, om pandemien kommer?
Kun tre ting er uundgåelige: døden, skatter og influenza-pandemier.
Eller hvornår kommer pandemien?
Der findes omkring 1,5 millioner virus i naturen, som vi ikke kender til.
Enhver af dem kunne blive overført til mennesker netop nu.
Spørgsmålet er... er vi klar til den?
Vi skal tage influenza-pandemier alvorligt.
Verden slås mod historiens værste Ebola-epidemi.
Indsatsen er enorm.
En virus kan være så destruktiv som en bombe.
Patogene organismer respekterer ikke grænser.
Byens indbyggere mener, at svineinfluenzaen begyndte her.
Alle slags dyr kan være synderen.
En patient kan helbredes, men indtil da spreder han sygdommen.
Kampen mod smitsomme sygdomme kan kun vindes, hvis befolkningen hjælper.
Vi ved ikke, hvad fremtiden bringer.
DEN NÆSTE PANDEMI
Pandemier begynder i en verden, som øjet ikke kan se.
Mikrober var det første liv på Jorden.
Mange kan ikke selv formere sig, så de kaprer andre celler.
Og i dag er de overalt omkring os.
Og på os.
Og inde i os.
Mange er fredelige, men andre skader eller dræber vores celler.
Feber, hoste, nysen, diarré... det er kroppen, der slår igen.
Men nogle er så stærke, at de overvinder immunsystemet... og dræber os.
Pandemier forårsages af to slags mikrober: bakterier og virus.
Det interessante ved virus er,
at de er perfekt tilpassede til at springe mellem arter.
De vil sandsynligvis udløse den næste pandemi.
Du har nok gættet, at fugleinfluenza-virus kommer fra fugle.
Svineinfluenza kommer fra grise, HIV kom fra chimpanser.
Ebola kom sikkert fra flagermus. Og mange sygdomme kommer fra myg.
Når en ny virus overføres til mennesker, kaldes den en zoonotisk virus
og de er ekstremt farlige.
Disse virus muterer deres overflade og kan derfor udgå immunforsvaret.
De kan blive til nye virus, når de flytter over til mennesker.
Det sker ikke ret tit. Det er meget sjældent.
Men når det sker, kan det være altødelæggende.
Hvilket bringer os til en gård i Kansas for 100 år siden.
Eksperter formoder, at pandemien i 1918 begyndte,
da en inficeret fugl og et inficeret menneske mødte en gris.
Fuglen havde fugleinfluenza,
en virus, der har inficeret kyllinger, gæs og ænder i mindst 100 rå.
Og personen havde sæsonbestemt influenza,
som har givet mennesker feber igennem århundreder.
De to virus kunne ikke inficere hinandens arter,
men de kunne smitte svin.
De blev kombineret i en svinecelle og skabte en ny zoonotisk virus: H1N1.
Delene fra menneskevirusen lod den smitte mennesker,
mens delene fra fuglevirusen forhindrede immunsystemet
i at genkende og nedkæmpe den.
En dødelig kombination.
Den dræbte mellem 50 og 100 millioner mennesker i hele verden.
Noget lignende var aldrig før sket i historien.
Man kan se på en virus på to skalaer: smittefare og dødelighed.
Her er den menneskelige influenza,
og her er fugleinfluenzaen.
Og dette er kombinationen fra 1918.
Den var meget smitsom, fordi den var luftbåren,
så den smittede alle, der indåndede den.
Og i 1918 smittede den et ud af tre mennesker på Jorden.
Så dræbte den næsten 5 % af Jordens befolkning.
Den sidste ingrediens var teknologi.
Influenzaen opstod midt under 1. verdenskrig.
Vi sendte folk fra USA til krigen i Europa, og så tilbage igen.
Virusen udnyttede disse rejsemønstre,
og spredte sig hurtigt og effektivt verden rundt.
Under hver eneste pandemi i historien har teknologien skylden for,
at sygdommen har spredt sig i verden.
Den sorte død ankom til Europa på skibe i det 13. århundrede.
Den bestod af to sygdomme:
byldepest, der dræbte 60 % af de smittede,
og lungepest, som dræbte næsten alle, der fik den.
Så var der kopper, som var mindre dødelig end den sorte død.
Den dræbte kun 30 % af de smittede, men var meget smitsom.
Mennesker spredte den Jorden rundt.
I det 20. århundrede dræbte den 400 millioner mennesker.
Andre sygdomme har også udløst pandemier.
Men til sidst udviklede vi teknologier til at forsvare os med.
Isolation af rejsende for at se, om de er smittede,
eller "karantæne," blev først anvendt under den sorte død.
Så opfandt vi mikroskoper, så vi for første gang kunne se fjenden.
Så opfandt vi antibiotika, som gjorde bakteriesygdomme langt mindre dødelige.
Og kopper førte til den første vaccine, som beskytter os mod visse virus.
En vaccine virker ved at indsprøjte proteiner fra virusen,
som vi bruger til at lave antistoffer. Det er molekyler,
som sætter sig fast på proteinet, neutraliserer virusen,
og lader den blive skyllet ud af kroppen.
Når vi bliver smittet med en ægte virus,
kan vi hurtigt skabe en immunrespons og skaffe os af med den.
Hvis tilstrækkeligt mange i en befolkning bliver vaccineret,
kan sygdommen næsten umuligt sprede sig.
Kopper blev derfor erklæret udryddet i 1980.
Mange sygdomme er ikke nær så dødelige som tidligere.
Og antivirale lægemidler har gjort HIV langt mindre dødelig og smitsom.
Endelig hjælper internettet med at opdage sygdomme hurtigere.
Derfor viser studier, at langt færre får smitsomme sygdomme nu om dage.
Men samtidig stiger antallet af udbrud,
og det skyldes primært nye zoonotiske virus.
Ud af de anslået 1,6 millioner ukendte virus i naturen
kender vi kun til omkring 3000. Så det er faktisk mindre end 0,1 %.
Så måske er vi ikke forberedt på den næste pandemiske virus.
Vi kender nogle af dem,
men der er sikkert andre, der er endnu mere dødelige og smitsomme,
og som vi ikke kan bekæmpe. Risikoen er der.
Dette kaldes "Sygdom X."
Og vi ved, vi ikke er forberedt, fordi vi har set dem før.
Dette er et fødevaremarked i Lianghua i Kina.
I modsætning til vestlige markeder, hvor dyrene ankommer slagtede,
sælger dette marked kød, der er meget frisk.
Det slagtes efter salget.
Det gør dette marked til en Sygdom X-fabrik.
Forskellige dyr står stablet ovenpå hinanden,
og deres blod og kød blandet, før mennesker rører ved det.
Deres virus blandes og muteres,
og øger risikoen for, at de finder vej til mennesker.
Det var sikkert det, der skete på et marked i Sydkina i 2002.
Dengang solgte nogle kinesiske markeder vilde dyr
som slanger, desmerdyr og flagermus, og der var stor efterspørgsel.
Den 16. november blev en mand i Foshan syg
efter et måltid af kylling, kat og slange.
Han havde symptomer på lungebetændelse: feber, hoste og åndedrætsbesvær.
Da behandlingen ikke virkede, rapporterede myndighederne det som "atypisk pneumoni."
Men så spredte det sig. Og folk begyndte at dø.
Der kom rapporter om luftvejsinfektioner på kinesiske hospitaler.
Men vi var vant til, at der ofte var udbrud af influenzatyper i Asien.
De har altid skabt nogen bekymring, men vi har ikke været bange for dem.
Men folk i CDC og WHO begyndte at bemærke rygterne om sygdommen,
og de spurgte den kinesiske regering, hvad der foregik.
Og verden opdagede det,
fordi nogen fra de byer besluttede sig for at rejse til Hongkong.
Hongkong var et meget slemt sted for det.
I 2003 boede der omkring syv millioner mennesker i Hongkong.
Der kom over 16 millioner turister hvert år,
og over 500 internationale fly startede og landede hver dag.
Den 21. februar ankom en mand. Han følte sig allerede syg.
Han tjekkede ind på Metropole Hotel og gik op på sit værelse.
Der kastede han op eller hostede og spredte dråber i elevatoren og gangen.
Sådan smittede han 16 personer, der spredte sygdommen verden rundt.
Manden i dette rum fløj til Hanoi i Vietnam næste dag.
Her tog han på et sygehus og smittede læger og sygeplejersker.
En af disse læger bragte sygdommen til Bangkok.
Samtidig erklærede WHO en nødsituation og gav sygdommen et officielt navn.
Severe Acute Respiratory Syndrome, eller SARS.
Et par dage senere fandt forskere årsagen: en helt ny virus.
På Metropole fløj kvinden i dette rum hjem til Toronto og døde.
Hendes søn lod sig indlægge.
Jeg kan huske, jeg så nyheder sammen med mine børn,
og pludselig så jeg mit sygehus, Mount Sinai Hospital, i nyhederne.
Da indså jeg for første gang, at det ville blive et problem.
Det var omkring en uge senere at vi blev klar over,
at mange af de ansatte på sygehuset også var syge med SARS.
Vi skal finde en anden vagthavende på tirsdag.
Og hvem skal overtage deres job?
Tabet af en enkelt 1. reservelæge på en afdeling er nok til at skabe kaos.
Jeg havde det fint, da jeg kom hjem, men om natten fik jeg feber,
og så vidste jeg, hvad det sikkert var.
I af marts var 47 sygehusansatte i Toronto syge,
og flere hundrede var i karantæne, også Allison.
Det var det skræmmende ved SARS.
De første symptomer var svære at identificere,
og der kom udbrud selv på avancerede sygehuse.
Imens var Hongkong midt i et mareridt. SARS spredte sig stadig hurtigere.
En mand med SARS var i sin lejlighed.
Han havde diarré, og da han brugte toilettet,
blev virusen ført gennem rørene til lejligheden nedenunder,
hvor en blæser førte den tilbage ind i ventilationen og opad i bygningen.
Vinden blæste den til andre bygninger og gjorde den sværere at inddæmme.
Det er et mareridt. Du er ikke i kontakt med en smittet person.
Det gør den sværere at spore, fordi vi ikke kender kilden til smitten.
I alt blev 329 smittet i denne boligblok, og flere hundrede kom i karantæne.
Verden var ved at gå i panik.
Frygten for at hunde og katte kan overføre SARS
har fået nogle i Beijing til at opgive deres kæledyr.
Myndighederne tester taxachauffører for feber, et af symptomerne på SARS.
Alt afhænger af, hvor meget vi i befolkningen stoler på myndighederne.
Er det helt udelukket, at det kunne være noget,
der er udløst af en eller anden terroristisk aktør?
Her i marts 2003 kan vi ikke udelukke noget.
I Hongkong blev 1755 smittet, og 300 døde.
I Toronto blev 251 smittet, og 41 døde.
Der var tilfælde i mindst 26 andre lande.
SARS dræbte 774 personer, omkring 10 % af de smittede.
Men så gjorde SARS noget helt uventet...
Det sjove ved SARS er, at den bare forsvinder.
SARS er ikke nogen robust virus.
Det vidste vi ikke først, men sådan endte det.
Men det er ikke en succeshistorie. Meget af det var held.
Der blev begået mange fejl.
De kinesiske myndigheder erkendte først udbruddet
da 18 personer var døde, og flere hundrede var syge.
Vi vil med alle midler rette op på svaghederne i vores arbejde.
Efter SARS-epidemien bragte WHO 196 lande sammen,
som alle forpligtede sig til at forbedre deres evne
til at "opdage, vurdere, alarmere og rapportere om sygdomstilfælde."
I 2014 havde kun en tredjedel af dem opfyldt det krav.
Problemet med pandemien er, at vi ikke ved, hvornår den kommer.
Det er nemt at udskyde til en anden dag.
Det kræver meget stor politisk vilje at sige:
"Lige nu ser det ikke så slemt ud,
men vi giver penge til sundhedsvæsenet alligevel,
fordi en dag vil det blive slemt."
SARS viste, hvor langt og hurtigt en virus kan rejse i den moderne verden.
SARS rejste verden rundt på et par uger.
Den næste kan meget vel gøre det på et par dage.
Det er hurtigere, end vi kan indhente det.
Hvis vi vil stoppe den næste pandemi, skal det gøres ved kilden.
GUANGDONG-PROVINSEN, KINA
SARS begyndte sit liv som en tavs virus i et vildt dyr.
Eksperter mener, at det var flagermus her i det sydlige Kina.
Forskere har besøgt disse huler siden udbruddet
for at indfange flagermus og scanne dem for virus, der ligner SARS.
Og de har fundet mange, hvilket lader dem bygge et varslingssystem.
Når vi finder dem, slår vi alarm,
så regeringen kan reducere befolkningens eksponering for virusen.
Kina er ikke det eneste sted, disse virus findes.
Dette kort viser, hvor der er størst risiko for en ny virus.
Frontlinjerne for nye sygdomme er for eksempel steder som
langt ude i den tropiske skov, hvor nogen lige har anlagt en mine.
Folk flytter ind. Der er ingen mad, så de går på jagt.
Eller en gård i Asien, der har ekspanderet og intensiveret,
og hvor flagermus spreder virus til gårdens grise.
Dette er et revolutionerende forsvar mod nye pandemier,
men det vil ikke fange alle nye sygdomme. Til det skal vi bruge bedre vacciner.
Hvis der dukker en helt ny sygdom op,
vil det typisk tage fire eller fem år at udvikle en vaccine mod den.
Og nye teknologier kan måske reducere den tid.
Derfor har man oprettet organisationen CEPI,
som udvikler en vaccine mod Sygdom X.
Traditionelle vacciner indsprøjter virusproteiner,
som det er tidskrævende og dyrt at fremstille.
Men den nye vaccine bruger ikke proteiner.
Den indsprøjter genetisk materiale, så kroppen selv kan producere proteinerne.
Din krop producerer først proteinmolekyler og derefter antistofferne mod dem.
Det genetiske materiale kan tilpasses,
så kroppen kan producere proteiner fra næsten enhver virus.
Når de finder ud af, hvordan det kan anvendes,
kunne det reducere udviklingstiden for en ny vaccine fra flere år...
...til blot 16 uger.
I mellemtiden forsøger forskere at udvikle en universel influenzavaccine:
en indsprøjtning, der kan beskytte mod alle slags influenza resten af livet.
Ingen af disse universelle influenzavacciner,
som de kaldes, er klar til at tage i anvendelse,
men regeringerne i USA og Europa støtter den forskning på en måde,
som de ikke gjorde for et par årtier siden, fordi de forstår,
at influenza er en evig og meget alvorlig trussel.
Sandheden er, at teknologien har gjort pandemier uundgåelige.
Skovrydning bringer vilde dyr i kontakt med stadig flere mennesker.
Og fabrikslandbrug presser dyrene tættere sammen
så deres virus får flere muligheder for at kombinere og smitte os.
Og de har bedre muligheder for at spredes.
Men teknologien har stoppet pandemier før, og det er den eneste chance mod den næste.
Det er et væddeløb, der har kørt, siden livet begyndte på Jorden.
Når der opstår en pandemi af enhver størrelse,
ser vi os altid tilbage og ønsker, at vi havde investeret mere.
Vi er nødt til at gøre meget mere.
Tekster af: Andreas Kjeldsen