‎IERUSALIM ‎11 APRILIE 1961
‎PROCESUL NAZISTULUI ADOLF EICHMANN
‎Când Adolf Eichmann a fost găsit vinovat ‎pentru rolul din Holocaust,
‎decizia s-a bazat pe faptul ‎că Eichman era,
‎din toate punctele de vedere,
‎un pirat.
‎Avocatul a susținut că e pirat ‎și traficant de sclavi.
‎Procurorul general crede ‎că în cazul lui Eichmann,
‎ar trebui să fie principiul director.
‎Acest principiu director, ‎că dușmanii omenirii pot fi capturați
‎și judecați de orice țară, ‎indiferent de naționalitate,
‎a fost stabilit prin legea pirateriei.
‎Asta a justificat capturarea ‎lui Adolf Eichmann în Argentina
‎și judecarea sa în Israel ‎pentru crime comise în Europa.
‎Inamicul omenirii trebuie eliminat
‎pentru a nu mai putea face rău.
‎Pe 31 mai 1962,
‎a fost spânzurat.
‎Azi nu privim pirații ‎ca pe niște inamici ai omenirii.
‎Sunt personaje negative ‎precum Căpitanul Hook din „Peter Pan”.
‎Carismatici precum Jack Sparrow ‎din „Pirații din Caraibe”.
‎Sau iubitori de rom așa cum sunt ‎portretizați de marca Captain Morgan.
‎- Căpitane? ‎- Căpitane!
‎Atunci de ce sunt pirații ‎dușmanii originali ai umanității?
‎Și de ce nu ne amintim de ei ‎în felul acesta?
‎Ripostați și doborâți pirații.
‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎Au făcut din lumea noastră ‎o lume fără legi.
‎Pirații au prădat comerțul ‎în creștere al Americii.
‎Romul demonului, ‎băutura de căpătâi a piraților
‎care au terorizat cândva Caraibe.
‎Unii pescari rămași fără slujbă ‎s-au transformat în pirați
‎și câteodată au recurs la crime.
‎Afacerea lor nu e prea dezvoltată,
‎în jur de 50 de milioane de lire ‎în acest an.
‎Lumea trebuie să se unească ‎pentru a anihila pirateria.
‎Filmele cu pirați bucură milioane ‎de spectatori din toată lumea.
‎Nimeni nu știe unde sau când ‎vor încerca să lovească pirații.
‎ZILELE PIRAȚILOR ‎MUZEUL MYSTIC
‎Cred că un pirat e acela care navighează ‎pe mare căutând comori ascunse.
‎Unii dintre ei au plasturi la ochi.
‎Unii au picioare de lemn și unii au săbii.
‎Unii sunt personaje pozitive ‎și alții personaje negative.
‎Un pirat rău încearcă să fure.
‎Și un pirat bun încearcă să protejeze.
‎Și le place prada, adică comorile.
‎Câteodată bărbații au nevoie de ajutor, ‎așa că vin femeile pirați
‎pentru a-i ajuta.
‎Cred că suntem atrași de persoanele ‎care își desfășoară activitatea
‎în afara legii.
‎Cred că asta explică
‎romantizarea constantă a vieții de pirat.
‎E regretabil că acest lucru ‎se dovedește a fi neadevărat.
‎Aici regina Elisabeta îl face cavaler ‎pe Sir Francis Drake în 1581
‎pentru că a navigat în jurul lumii ‎și a adus comori.
‎Comori obținute prin piraterie.
‎Aici, tot ea e cu Sir Walter Raleigh,
‎alt pirat făcut cavaler.
‎El a înființat o colonie denumită ‎Virginia, după ea, regina virgină.
‎Scopul acesteia? O bază a piraților.
‎Regina Elisabeta ‎a fost poreclită regina pirat.
‎Ea îi venera pe pirați.
‎Le spunea că sunt câinii ei de mare ‎pentru că-i măreau imperiul
‎și le făceau rău dușmanilor ei,
‎jefuindu-le vasele.
‎În acea vreme, puterile europene ‎erau în conflicte constante.
‎Imperiile se tot schimbau și măreau.
‎Cu toții angajau pirați ‎pentru a-i jefui pe dușmanii lor.
‎În Europa, când se făceau jafuri pe mare,
‎acestea erau făcute legale
‎prin scrisori de ochire și represalii.
‎Pirații râvneau aceste scrisori.
‎Îți permiteau să jefuiești vase
‎cu binecuvântarea statului.
‎Niciodată nu fuseseră ‎mai multe vase pe mare.
‎Acesta a fost începutul ‎economiei globalizate,
‎bazată integral pe transportul cu vasul.
‎Asta a contribuit ‎la începerea conflictului.
‎Imperiile europene se luptau între ele
‎pentru o felie mai mare ‎a comerțului global.
‎Se zbăteau să obțină bunuri
‎precum mirodenii din Indonezia,
‎bumbac din India,
‎zahăr din Caraibe
‎și sclavi din Africa.
‎Epavele navelor din acele vremuri ‎sunt peste tot pe fundul oceanului.
‎În 1996 s-a descoperit o epavă interesantă
‎pe coasta Carolinei de Nord.
‎Reporterii au urmărit ani buni ‎recuperarea ei.
‎Vasul emblematic al lui Barbă Neagră, ‎Răzbunarea Reginei Anna
‎a fost scos azi de pe fundul mării.
‎Răzbunarea Reginei Anna ‎s-a scufundat pe coasta Carolinei.
‎Beaufort a fost cunoscut ‎drept Barbă Neagră.
‎Epava sa se găsește chiar aici.
‎Reportajele nu au menționat că, inițial, ‎era o navă pentru transportul sclavilor,
‎pe nume La Concorde.
‎Când a fost capturată ‎de Barbă Neagră în 1717,
‎la bord se găseau 455 de sclavi africani.
‎Aproape toți au fost vânduți, ‎Barbă Neagră continuând să facă piraterie.
‎Foarte puțini au menționat faptul ‎că era o navă plină de sclavi.
‎Nu poți să înțelegi comerțul de atunci ‎fără a înțelege comerțul cu sclavi,
‎pentru că sclavia era folosită
‎pentru a obține aproape toate bunurile ‎produse și transportate.
‎Cred că asta te face să reconsideri ‎ceea ce știi
‎despre comerțul cu sclavi.
‎În multe cazuri, se poate considera ‎că orice navă folosea sclavi.
‎Dar pirații făceau comerț cu sclavi.
‎În general, când un pirat captura o navă
‎cu sclavi la bord,
‎îi duceau pe o insulă unde aveau relații
‎și îi vindeau localnicilor.
‎De acolo, erau vânduți pe piața locală ‎și pe plantațiile din zonă,
‎acești pirați putând fi considerați ‎comercianți cu sclavi.
‎De obicei, nu sunt asociați ‎cu acest termen.
‎Vă amintiți de Sir Francis Drake?
‎Înainte să fie pirat și cavaler,
‎a fost printre primii comercianți ‎cu sclavi ai Angliei.
‎Pirații voiau să obțină ‎cât mai mult profit posibil.
‎O făceau și pentru ca, ulterior, ‎să capete poziție socială.
‎E și cazul unuia dintre ‎cei mai faimoși pirați din cultura de azi.
‎Mulți cunosc romul
‎Captain Morgan,
‎dar, în multe privințe, căpitanul Morgan ‎n-a fost doar pirat,
‎ci și comerciant de sclavi ‎și proprietar de plantație.
‎Morgan și-a făcut averea ‎ca pirat angajat de monarhia Angliei.
‎Și-a putut spori averea
‎prin înființarea de plantații în Jamaica.
‎Avea peste 100 de sclavi africani.
‎Cam atât avea și președintele SUA, ‎Thomas Jefferson,
‎la un moment dat.
‎A devenit important și proeminent ‎în societatea jamaicană
‎și așa a ajuns guvernator adjunct.
‎Avea relații bune de afaceri ‎cu aristocrații.
‎În 1674, a fost făcut cavaler ‎de regele Charles al II-lea.
‎E un exemplu foarte bun
‎că pirații nu voiau
‎să fie considerați proscriși și tâlhari,
‎în afara legii.
‎Ei voiau
‎să fie incluși în societate
‎și să înființeze gospodării ca și elite.
‎Scoțianul William Kidd ‎a fost un alt pirat angajat de englezi
‎care a primit împuternicire în 1696.
‎A primit documente oficiale
‎și împuternicire de la Anglia ‎să lucreze în numele ei.
‎Căpitanul Kidd a primit misiuni ‎de vânător pirat.
‎A plecat din New York, ‎ocolind Capul Bunei Speranțe,
‎spre Madagascar ‎și în Marea Roșie și Oceanul Indian,
‎unde pirații jefuiau navele ‎Companiei Britanice a Indiilor de Est.
‎Dar Kidd a decis că poate face ‎mai mulți bani ca pirat propriu-zis
‎și a atacat navele despre care considera ‎că i-ar aduce profit.
‎Nava era a Imperiului Mogul,
‎deci India de azi,
‎partener comercial al englezilor ‎și mare aliat al lor pe atunci.
‎Căpitanul Kidd a jefuit nava, ‎luând mătase, bumbac, zahăr, opium
‎și fier care azi ar valora ‎peste zece milioane de dolari americani.
‎Nu-i rău pentru un singur jaf.
‎Imperiul Mogul era supărat pe englezi.
‎Se săturase de pirații englezi ‎din regiunea asta
‎și voia o schimbare, ‎să vadă că se iau măsuri concrete
‎împotriva Căpitanului Kidd.
‎Așa că englezii l-au capturat ‎în colonia Massachusetts.
‎L-au dus la Londra și l-au judecat ‎pentru piraterie.
‎„...problemele, interferențele și pagubele ‎în creștere din lumea comercială...”
‎Anglia voia să dovedească ‎că fapta lui e așa de gravă
‎că orice stat ar fi făcut la fel, ‎că infracțiunea lui
‎era o ofensă la adresa omenirii.
‎A fost găsit vinovat.
‎Iar în 1701 a fost condamnat
‎să fie „spânzurat de gât până moare”.
‎Exact asta s-a întâmplat.
‎Acesta e momentul în care vedem ‎o schimbare pe mare,
‎căci înainte, pirații
‎nu au fost condamnați așa, ‎li se permisese să prospere,
‎căci serveau unui scop.
‎Hostis humani generis‎ înseamnă în latină ‎„dușmani ai omenirii”.
‎Așa numeau guvernele lumii
‎în secolul a XIX-lea pirații din Caraibe.
‎Aceasta e o zonă necontestată ‎a legii internaționale.
‎Niciun stat nu neagă dreptul ‎altui stat de a lua,
‎captura și judeca orice pirat ‎găsit în apele internaționale.
‎Deci căpitanul William Kidd ‎e o figură importantă
‎în dezvoltarea ‎jurisdicției internaționale.
‎Adică orice stat ‎poate judeca un individ
‎„fără a conta unde a fost comisă crima,
‎naționalitatea autorului presupus ‎sau condamnat
‎sau naționalitatea victimei...”
‎Timp de secole, acest lucru s-a aplicat ‎dușmanilor inițiali ai omenirii:
‎pirații.
‎De aceea legea pirateriei a fost ‎precedentul folosit pentru a-l captura,
‎judeca și executa pe Adolf Eichmann.
‎A comis o crimă
‎împotriva întregii omeniri, ‎a rasei umane.
‎Nu doar Căpitanul Kidd a sfârșit tragic.
‎În următoarele decenii, ‎mulți pirați au avut soartă similară.
‎Fiindcă în 1713, puterile europene ‎au ajuns la o pace temporară,
‎iar guvernele n-au mai angajat pirați ‎să jefuiască navele inamice.
‎Dintr-o dată, mulți marinari
‎n-au mai avut un mod legal ‎de a continua jafurile,
‎iar unii au continuat să o facă ilegal.
‎Mulți marinari de atunci ‎s-au decis să devină pirați
‎din motive simple.
‎În primul rând, pentru captură.
‎Un marinar obișnuit ‎câștiga cam 25 de lire pe an.
‎Pirații puteau câștiga de 40 de ori ‎suma asta dintr-un singur jaf.
‎Unii câștigau și mai mult.
‎Apoi mai era cultura locului de muncă.
‎Se știa că navele comerciale ‎ofereau medii de lucru neplăcute.
‎Căpitanul avea autoritate autocratică ‎asupra echipajului
‎și, cum e de așteptat, ‎câteodată abuza de puterea asta.
‎În schimb, pirații își alegeau liderii ‎și scriau constituții,
‎cu protecții de lucru progresiste.
‎O navă a promis ‎că „dacă cineva pierde un braț,
‎va primi 8000 de dolari” ‎în compensație.
‎Timp de un deceniu, ‎pirateria ilegală a înflorit.
‎Acesta a fost apogeul ‎„Epocii de aur a pirateriei”.
‎Iar guvernele nu erau prea fericite.
‎Pirații amenințau ordinea mercantilă ‎a statelor europene.
‎Dacă nu puteau face comerț,
‎statele europene așa cum le știm astăzi ‎nu ar fi putut supraviețui.
‎Deci guvernele au vânat pirații ‎mai rău ca niciodată,
‎scoțând legi și făcând propagandă ‎împotriva lor.
‎În 1717, un ziar britanic a publicat
‎„O proclamație a regelui ‎ pentru suprimarea piraților”
‎prin care armata putea captura orice pirat
‎care „refuză sau omite să se predea”.
‎Toate acestea au amplificat ‎intrigile din jurul piraților.
‎Deci când cartea „O istorie a piraților”
‎a apărut în 1724, ‎a devenit imediat bestseller.
‎Dar deși se auto-numea carte de istorie,
‎majoritatea era inventată.
‎Cartea povestește că Barbă Neagră
‎a fost întrebat în ajunul morții sale
‎dacă „soția lui știe ‎unde a îngropat banii”.
‎El a răspuns că „doar el și diavolul ‎știu unde sunt”.
‎Dar pirații aproape niciodată ‎nu-și îngropau banii.
‎De ce ar face asta?
‎Îi cheltuiau, adesea în baruri ‎și bordeluri din porturi.
‎După 160 de ani,
‎aceste povești au inspirat cartea ‎„Comoara din insulă”.
‎Autorul, Robert Louis Stevenson,
‎a adăugat propriile fabulații.
‎De exemplu, că pirații cântau ‎„Io-ho-ho și o sticlă de rom”,
‎că puneau oamenii să meargă ‎pe scânduri
‎sau hărți ale comorilor.
‎Cartea a fost atât de captivantă
‎că Disney a adaptat-o într-un film ‎în 1950,
‎considerat a fi un eveniment.
‎Walt Disney stabilește un nou record
‎cu primul film de acțiune:
‎Comoara din insulă.
‎Iar actorul Robert Newton a decis
‎să evidențieze o literă din alfabet...
‎Au urmat alte filme cu pirați, ‎inspirate de stilul „Comorii din insulă”.
‎De mult aștept asta.
‎Hook!
‎Disney a schimbat abordarea pirateriei.
‎Ca în Căpitanul Hook și Peter Pan,
‎pirații sunt personajele negative, ‎dar nu se ocupă cu omorârea,
‎rănirea sau torturarea persoanelor.
‎Iar materialul sursă pentru acestea
‎a abordat doar așa-numita ‎„Epocă de aur a pirateriei”.
‎Atunci imaginea noastră despre pirați ‎a fost înghețată în timp,
‎deși pirați au existat
‎de când există nave pe mare,
‎precum anticii pirați mediteraneeni,
‎pirații vikingi,
‎pirații berberi
‎și unul dintre cei mai puternici pirați ‎ai lumii,
‎Cheng I Sao.
‎Ea și-a implementat strict ‎propria constituție:
‎violul unei prizoniere ‎se pedepsea cu moartea.
‎Timp de 15 ani, la începutul ‎secolului al XIX-lea,
‎pirații au dominat coasta Chinei de sud.
‎Iar Cheng I Sao a condus ‎cea mai mare flotă de nave pirat.
‎Peste 1200 de nave și 70.000 de oameni.
‎A controlat comerțul cu sare al Chinei
‎și a distrus navele guvernamentale ‎trimise să o oprească,
‎dezarmând marina chineză și amenințând ‎capacitatea țării de a face comerț.
‎Nu e o linie clară care deosebește
‎pirații care sunt niște hoți de rând,
‎adunați în bande pe mare,
‎sau pirați care controlează imperii ‎și armate vaste.
‎E greu de spus unde se termină pirateria
‎și unde începe ‎comunitatea politică organizată.
‎Când Cheng I Sao a decis să se predea,
‎guvernul chinez o considera o națiune.
‎Au negociat un tratat ‎care permitea piraților ei
‎să devină fie oficiali militari ‎fie să fie relocalizați.
‎Iar Cheng I Sao n-a primit nicio pedeapsă.
‎Un astfel de tratament pentru un pirat ‎ar fi absurd azi.
‎Dar lumea s-a schimbat de atunci.
‎Granițele sunt fixe, ‎iar ordinea internațională e menținută
‎de legi, tratate și comerț.
‎Transportul maritim este încă la baza ‎economiei globale.
‎Nouăzeci de procente din bunuri ‎sunt transportate pe mare.
‎Valoarea totală a acestora ‎e doar de 2.000 de ori mai mare
‎decât pe vremea lui Cheng I Sao.
‎Și nu mai sunt transportate ‎în carenele navelor de lemn,
‎ci în containere, ‎pe nave mari de transport
‎care sunt mult mai greu de piratat.
‎Iar cea mai căutată captură astăzi
‎nu e aurul, argintul sau mirodeniile,
‎ci petrolul...
‎dacă prețul e suficient de mare.
‎În 2013, pirații au capturat ‎13 nave petroliere în Africa de vest.
‎Dar când prețul țițeiului ‎a scăzut anul următor,
‎au abordat altă strategie.
‎În locul mărfurilor de pe navă, ‎au luat echipajul.
‎Răpirea este luată mai în serios ‎din cauza impactului uman.
‎La fel ca pirații din trecut, ‎acești pirați au victime.
‎Doar că azi auzim direct mărturiile lor.
‎Vă rugăm din inimă să ne ajutați, ‎avem nevoie de ajutorul vostru.
‎Au crezut că sunt dintr-o familie bogată,
‎m-au bătut, lovit...
‎ȚINUT OSTATIC 3 ANI ȘI 7 LUNI
‎...mi-au legat mâinile la spate.
‎Ce am trăit...
‎ȚINUT OSTATIC 2 LUNI
‎...nu-și poate imagina nimeni.
‎Așa arată pirateria în lume.
‎Apare în puncte
‎unde ordinea națională sau internațională ‎este afectată.
‎Ca în Somalia, o țară în anarhie
‎când a înflorit pirateria ‎din 2007 până în 2012.
‎Sau în Venezuela azi, ‎unde pirateria a crescut
‎de la colapsul economiei în 2014.
‎Un stat nu mai are capacitatea ‎să-și guverneze spațiul maritim
‎când are de rezolvat o criză ‎în interiorul granițelor.
‎Pirații nu apar de nicăieri.
‎Există anumite structuri ‎care uneori facilitează
‎sau cer indivizilor
‎care lucrează ‎în afara structurilor existente
‎să întreprindă activități ilegale.
‎La fel ca pirații din trecut,
‎oamenii sunt atrași azi de piraterie ‎din motive simple.
‎Absența unor alternative economice viabile ‎pentru pirații doritori.
‎Și accesul la nave de atacat.
‎Dar pirații de azi ‎nu sunt idealizați de Hollywood.
‎Sunt criminali disperați.
‎Ca în acest film nominalizat la Oscar,
‎inspirat de pirații somalezi
‎care au luat ostatic un căpitan american ‎în 2009.
‎Pirații de azi nu mai intră ‎în înalta societate.
‎De ce noi suntem aici, iar pirații acolo?
‎Ei sunt de partea greșită a istoriei.
‎Politic, statele civilizate
‎care formează lumea de azi ‎au ajuns sus.
‎În mare parte pentru că acele state ‎au avut succes cu ceva barbar:
‎comerțul cu sclavi.
‎În anii 1700, ‎pirații nu mai puteau face față,
‎căci comerțul cu scavi ‎crescuse la scară industrială,
‎transportând milioane de africani ‎în coloniile europene din Americi,
‎unde munca lor genera bogății imense,
‎solidificând dominarea globală ‎a puterilor europene și, în cele din urmă,
‎a Statelor Unite.
‎Când SUA a interzis comerțul cu sclavi, ‎în anii 1800,
‎a dat o lege prin care oricine ‎făcea comerț cu sclavi
‎era considerat pirat și omorât.
‎Dar un comerciant cu sclavi ‎nu a fost executat de occidentali:
‎Nathanial Gordon, ‎condamnat în 1862 pentru piraterie.
‎Pirateria e o etichetă ‎care, de-a lungul istoriei,
‎a fost atribuită rivalilor sau dușmanilor
‎pentru a sugera că ce fac ei ‎nu e legitim,
‎în timp ce ceea ce faci tu ‎este legitim în întregime.
‎Pirații sunt ‎o parte importantă a istoriei.
‎Doar că nu e partea pe care o credem noi.