Képzelje el, hogy egy luxusboltba bemegy két vásárló.
Az egyikük ruhát és bundakabátot,
a másikuk sportruházatot visel.
Önök szerint melyikük tudna több pénzt elkölteni?
Amikor 2013-ban kutatók kérdezték ugyanezt
milánói butikok eladóitól, nagyrészt a sportruházatos vásárlót mondták.
A '90-es években tévés poénok épültek a melegítőnadrág
nyilvános viselésére.
Melegítőnadrág, már megint?
Tudod, mit üzensz vele a világnak?
Azt, hogy "feladom".
Az öltözködésre több ezer éven át
nagyjából ugyanazok a szabályok vonatkoztak.
Az anyag minősége és a szabás státuszszimbólum volt.
Aki megengedhette magának, szabót vagy varrónőt fogadott fel.
A ruházat egyértelműen elkülönítette a gazdagot a szegénytől, a férfit a nőtől.
Annak idején a nőknek sokat kellett tenniük
a megjelenésükért. Azért, hogy elfogadják őket.
Mára ledöntöttük ezeket a korlátokat, és tessék, a leggings uralja a világot.
Manapság sok a közös a férfiak és a nők ruhatárában.
A világ leggazdagabbjai úgy öltöznek, mint az utca embere.
Az elit divatmárkák az utcai viseletből inspirálódnak.
A sportruházat 300 milliárd dollárt érő globális piaccá nőtte ki magát.
A vásárolt ruhák közel egyharmada sportruházat.
Hogy jutottunk ide?
Mikor kezdtünk el ennyire hétköznapian öltözni,
és miért?
Tervezőink új stílust gondoltak ki a hétköznapokra.
Ez szintetikus anyag.
Úgy érti, hogy ebből ruha készül?
A csodaanyagok felfedezése ruházati reformot hozott.
A spandexért jöttem.
Imádom, hogy a divat napról napra egyre kulturálisabb.
Szeretném a mindennapokban is viselni
az edzőruháimat.
Hétköznapibb volt, mégis bárhova lehetett benne menni.
SPORTRUHÁZATBÓL HÉTKÖZNAPI VISELET
Az athleisure kifejezés
nem is tudom,
valamikor 2011–2012 körül jött be,
és egy vicc volt az egész.
Azért hordunk több sportruházatot, mert többet sportolunk?
Nem.
Athleisure.
Mesésen kinézni sportruházatban is.
Ebben lehet edzeni?
Ja, azt hiszem.
- De nem szoktál? - Nem.
Bár lehet, hogy az athleisure kifejezés új,
az irányzat nem az.
Az egész a szabadidővel kezdődött.
A szabadidő az uralkodó osztály kiváltsága volt.
A történelem során az uralkodó osztálynak azért volt szabadideje,
mert a szolgák végezték el a munkát.
De a 20. század elején az átlagember sora egyre jobbra fordult
az iparosodó országokban.
Az új, időtakarékos technológiák és a szakszervezet felől érkező nyomás
a munkaórák szabályozásához vezetett.
Az átlagos heti munkaórák száma 65-ről 46-ra csökkent
egyetlen emberöltő alatt.
Az egyik legjelentősebb csökkenés Amerikában volt.
A 20. század elején a középosztálynak hirtelen
elkezd több szabadideje lenni,
így ők maguk is részt vehettek sportokban.
A beltéri tornatermek sorra nyitottak ki Amerika-szerte.
Az elképzelést elsőként Németország valósította meg
az ókori görögök mintájára.
A "tornaterem" szó eredetileg a görög "gymnós" szóból ered,
melynek jelentése "meztelen", hisz az eredeti tornaruha...
a semmi volt.
Kényelmesebb, mint amit a tornaterembe járók viseltek
az 1800-as évek végén.
Idővel azonban az ő ruházatuk is egyre kényelmesebb lett.
Ennek oka, hogy a tornaterem nemek szerint elkülönített privát tér volt.
A nők új darabokat, például nadrágszoknyát is hordhattak,
ami az utcán megbotránkoztató lett volna.
A nők a börtönt kockáztatva tüntettek
a kényelmesebb viseletek elfogadásáért.
Akkoriban a női öltözködési szabályok igen megszorítóak voltak.
A gazdak nők olykor segítségre szorultak az öltözéshez.
De amikor már a nők is sportolhattak az egyetemen,
és népszerű lett kerékpározni,
a lazább viselet többé nem volt szégyellnivaló.
És ekkor változott csak meg igazán minden.
Például a teniszruha.
Az 1900-as években bokáig érő szoknyát, hosszú ujjú inget és fűzőt viseltek.
Majd a szoknyák rövidebbek lettek.
És még rövidebbek.
A teniszezők, például a francia Suzanne Lenglen, stílusikonná váltak.
Olyan ruhával állt pályára, mely érdekesebbé tette a játékot.
A védjegyévé vált térdig érő szoknya, ujjatlan felső, térdig letekert harisnya
és fejpánt viselésének köszönhetően jobban játszott, a nők pedig lemásolták
modernnek ítélt öltözködését.
1920-ra a Vogue címlapján rendszeresen feltűnt a teniszvilág ihlette divat.
A sportoláshoz készült viselet fő divatirányzattá vált.
Amit a 20. század elején
Amerikában láthatunk, az a két stílus összemosódása.
Például a pulóver, melyet eredetileg sportoláskor viseltek,
hogy felszívja az izzadtságot, a hétköznapi, mégis sportos megjelenés
fő elemévé vált.
Sokkal kényelmesebb rövidnadrágban játszani,
mert a szoknyám nem libeg ide-oda, amikor gurítok vagy dombot mászok.
A szabad mozgást és kényelmet biztosító darabok
szinte mindegyike sportruházatként kezdte.
Sneakers cipőt krokettezéshez, gallér nélküli pólóinget evezéshez,
garbót lovaspólózáshoz viseltek.
Az új, hétköznapi amerikai stílust sportruházatnak nevezték.
SPORTRUHÁZAT
A tévében kényelmesként, könnyen tisztíthatóként és...
Ragyogó megjelenés tetőtől talpig, mesterséges anyagokban.
...műanyagból készültként reklámozták.
A kezdetektől szinte mindvégig állati vagy növényi eredetű textilt használtak.
A hernyóktól a selyem,
a birkáktól a gyapjú,
a kecskéktől a kasmír,
a lentől a vászon származik.
A gyapotnövényből nyert pamutról se feledkezzünk meg.
A pamuthoz például könnyű volt hozzáférni,
hiszen a gyapotot a világon mindenhol termesztették.
Mindenki számára elérhető volt.
De voltak korlátai.
A pamut súlya 8%-ának megfelelő vízmennyiséget tud felszívni.
A gyapjú akár 30%-nyit is.
Ezek a gyapjú fürdőruhák vizesen 3,5 kg-ot nyomtak.
Később azonban tudósok rájöttek, hogyan készíthetnek teljesen új szálasanyagot.
A modern kémia a modern anyagok eddig nem ismert világába röpít minket.
Pár évszázad leforgása alatt a DuPont vegyipari vállalat
az egész világot megismertette a szintetikus anyagokkal.
Elsőként a nylonnal.
A DuPont az akkori szúrós gyapjúharisnya alternatívájaként
árulta ezt a selyemszerű anyagot.
Bombaként robbant.
Gyerünk, hölgyeim! Ingyen nylon harisnya a legjobban tolakodóknak!
Mutassák meg, hogy ha egy nő bájos akar lenni,
a bajos barátnővel is képes szembeszállni!
A divatlapok hamarosan egyre-másra az új, mesterséges anyagokat reklámozták,
állítva, hogy azok megkímélik a nőket az időigényes ruhaápolástól.
Ekkor jött a DuPont és annak forradalmi találmánya.
Ideje szót ejteni a spandexről.
Az eleinte Lycra márkanéven értékesített spandex
természetes anyagokkal kevert, mely így könnyű,
rugalmas és tökéletesen illeszkedik a testhez.
Ezzel olyan ruhák készülhettek, melyek jobban hozzásimulnak a testhez,
de mégis kényelmesek.
Lehetővé vált testhez simuló ruhák készítése
bonyolult és drága vágás és varrás nélkül.
A lycra megjelenésével a legbénább gyártó is képes volt
alakkiemelő ruhákat készíteni.
A testhez simuló spandex forradalmasította a sporthoz viselt ruházatot,
legyen szó úszásról, síelésről, kerékpározásról, táncról vagy jógáról.
A spandexszel csak egy gond van: túlságosan hozzánk simul...
ott is, ahol nem szeretnénk.
Kezdődhet az edzés?
Ha megnézzük Jane Fonda videóit, ezt úgy oldották meg,
hogy a harisnyanadrágra bodyt vettek fel.
Has behúz, fenék befeszít...
Ezután jött a jóganadrág.
Azzal a feltevéssel alapítottam a Lululemont, hogy ez a tökéletes nadrág.
Akkoriban az első számú találmány a háromszög alakú betoldás volt ágyéknál.
Bizony,
az ágyékrész betoldása.
Ez egy gyémánt alakú anyagbetoldás a nadrág szárai között,
mely jobb fedést és rugalmasságot biztosít.
Egyszerűen fogtam a nadrágot, és belevarrtam ágyéknál.
Ekkortól vált elfogadhatóvá, hogy egy nő átöltözés nélkül utcára menjen
egy izzasztó edzés után.
Az ilyen innovációknak köszönhető, hogy a testhezálló ruhák nem mutatnak annyit.
Szeretném, ha elfogadott lenne, hogy edzés után elviszem a gyerekeket iskolába,
majd bemegyek dolgozni.
Mindezt anélkül, hogy egy vagyont költenék vagy közben átöltöznék.
Úgy, hogy elég egyetlen leggings.
Szerintem ennek köszönhető a sportruházat népszerűsége.
Illik a modern nőhöz.
Ma az amerikai nők több sztreccsnadrágot vásárolnak, mint farmernadrágot.
De ahhoz, hogy ebből
ez legyen,
sok idő kellett.
Hosszú időbe telt, mire az emberek megszokták azt, ami számukra
sokkoló magamutogatásnak tűnt.
Ehhez szükség volt a divatfotósok, a mozifilmek és a tévéműsorok
fokozatos közbenjárására.
Az 1960-as évek elejére szinte minden amerikai családnak volt otthon tévéje.
Akkor, mikor Amerika történelmének legnépesebb generációja kamaszkorú lett.
Az ifjúsági mozgalmak is fontos szerepet játszottak.
Láthatjuk a 20. század elején,
majd a '60-as, a '70-es és a '80-as években is.
Onnantól sosem lett vége.
A tévé soha nem látott mértékben tette sztárokká a sportolókat,
a profi sportcsapatok pedig lassan beengedték a nem fehér bőrű játékosokat.
Az NBA-ben játszó színes bőrű játékosok száma
1950-ben három volt,
1990-re azonban már közel a három-negyede.
Az, hogy tévében láthattuk a kapucnis felsőt, spandexet
és sneakerst viselő sportolókat, új irányzatokat hozott.
És a kereskedők résen voltak.
Azért keresik a menő cuccokat, mert látták a tévében,
és befolyásolja őket a tény, hogy mindenki ezeket fogja hordani.
A fiatalok életmódja,
szokásai és érdeklődése
az elegáns üzleti stílustól egyre inkább a szabadidős ruházat
irányába mozdult el.
Az új példaképek egy új zenei stílus
divatját is megihlették.
A RUN DMC 1968-as Raising Hell albumán kiadta a "My Adidas" című számot.
Ez volt az első raplemez, amely bekerült a Billboard Top 10-be.
A dalszöveg arra buzdította az Adidast, hogy válassza nagykövetének a RUN DMC-t.
Ez volt a ruhamárkák és sztárok közötti partnerségek közül az első.
Ezek a partnerségek hozzájárultak a korábban a klubházakkal és
exkluzivitással asszociált márkák demokratizálásához.
Ez Ralph Lauren, tudod?
A jó öreg preppy stílusra emlékeztet.
Azzal, hogy a hip-hop előadók ezt felkarolták,
és a maguk módján adták vissza,
megmutatták, hogy mit jelent a státusz, ki számára elérhető,
és hogyan definiálandó.
Vagyis azt, hogy kit jellemeznek a sikeresség jelei.
Ez a stílus "streetwear" néven terjedt el.
És azok, akik korábban kiszorultak a sikert jelentő ruházat viseléséből,
immár alakították azt.
És miközben a hip-hop az egyik legnépszerűbb zenei műfajjá
nőtte ki magát, a stílus világszerte elterjedt.
New York Cityben kezdődött, majd meghódította Amerikát,
Franciaországot...
A japán tinik ruházata és megjelenése is ezt a stílust követte.
Egyszerűen csak tetszik, ennyi.
Ez hip-hop, igaz? Streetwear.
Amikor ilyen hirtelenséggel állunk át
az elegáns stílusról a hétköznapira, a sportosra, nevezzük bárhogy,
azzal felborul az, ahogyan a státuszhierarchiát látjuk,
az, hogy miként ítélünk meg másokat pillanatok alatt, külcsín alapján.
Az évtizedek során ennek a trendnek több neve is volt.
Sportruházat, szabadidős ruházat, streetwear, manapság athleisure.
Ettől függetlenül ugyanarról szóltak: a hétköznapiasságról.
És ez összekuszálta az öltözékek jelentését.
A sportruházat sokkal inkább a gazdagság jele, mint a bunda.
A nők egykor célzottan férfias ruhákat hordanak,
a milliárdosok pedig futócipőben és kapucnis felsőben lépnek nyilvánosság elé.
Bár egyre többen öltöznek egyformán,
nem jelenti azt, hogy egyformán tekintenek rájuk.
Igen, megtehetik, hogy kapucnis felsőben és farmernadrágban jelennek meg,
mert ők a Szilícium-völgy fehér milliárdosai.
Mások, akiknek nincs meg ez a kiváltságuk,
nem járhatnak kapucnis felsőben csak úgy.
Az emberek évszázadokon át küzdöttek azért, hogy szabadon,
biztonságban, kényelmesen járjanak-keljenek. Úgy, ahogy szeretnének.
Az öltözködés mai napig csatatér. És elég a híradóra kapcsolnunk,
hogy lássuk, a csatának nincs vége.
A tüntetők sportmezeket, ujjatlan pólókat és fordított simléderes sapkákat viseltek,
vagyis olyasmit, amit a város bulinegyedének új dress code-ja tiltott.
A tény, hogy fekete, és hogy kapucnis felsőben
sétált haza, már gyanússá tette.
Cannes polgármestere ideiglenesen megtiltja a nőknek a burkini viselését
a francia riviéra strandjain.
Serena Williamset eltiltják a fekete macskanő-ruha viselésétől.
A rövidnadrág vagy szoknya nélkül leggingset viselő lányok
nem mehetnek be a kampuszra.
A cég alapítója és igazgatója, Chip Wilson
lemondott, miután a kommentelők felbőszültek...
Az igazság az, hogy nem minden nő testalkatához illik.
Elegünk van abból, hogy a férfiak a testünk és ruházatunk felett ítélkeznek.
Az athleisure, a sportruházat és a kulturális változások
megmutatták, mit jelent mindennél jobban értékelni
a személyes kényelmet.
A feliratot fordította: Egeresi Andrea Tünde