Forestil dig to kunder, der går ind i en luksusbutik.
Den ene har en kjole og en pelsfrakke på,
mens den anden har en jakke og et joggingsæt på.
Hvem ville du tro var i stand til at spendere flest penge?
Da nogle forskere spurgte de ansatte i en tøjbutik i Milano
i 2013, svarede de overraskende personen i joggingdragten.
Men selv så sent som i 90'erne har det at gå i joggingdragt offentligt
været set som en joke.
Joggingbukser igen?
Ved du ikke, hvad det er for et signal, du sender til omverden?
Du siger, at du har givet op.
For i tusindvis af år,
har tøjstile fulgt de samme regler.
Kvaliteten af stoffet og syningerne var et statussymbol.
Hvis man havde råd til det, hyrede man en skrædder.
Tøj var helt klart det, der delte de rige fra de fattige, og mænd fra kvinder.
Der var engang mange ting, som kvinder skulle gøre
for at kunne præsentere sig selv på acceptabel vis.
Og nu nedbryder vi de barrierer.
Nu er vi her, og gamacher er ved at overtage verden.
Nu om dage går mænd og kvinder i meget af det samme tøj.
Nogle af verdens rigeste mennesker
klæder sig ligesom alle andre på gaden.
Og den hotteste mode lader sig inspirere af streetwear.
Sportstøj som det her er blevet til et globalt marked på over 300 mia. dollar.
Det er næsten en fjerdedel af alt det tøj, vi køber.
Hvordan er det sket?
Hvornår begyndte vi at klæde os så afslappet,
og hvorfor gør vi det?
Vores designere har udviklet nye moder til det afslappende liv.
Det er syntetisk fiber.
Kan vi virkelig lave tøj af det?
Forskning i mirakeltekstiler har skabt en revolution inden for tøj.
Jeg er kommet for at se spandex.
Og jeg elsker, hvordan mode endelig bliver mere og mere kulturel.
Jeg har lyst til at gå i mit træningstøj
i mit daglige liv.
Det var mere afslappet, men man kunne samtidig være overalt.
ATHLEISURE, EXPLAINED
Nå ja, ordet "athleisure" opstod nok...
tja...
omkring 2011 eller 2012,
og det var nærmest en vittighed.
BESAT AF TRÆNINGSTØJ VI KIGGER PÅ "ATHLEISURE"-TRENDEN
Nej.
Athleisure.
Tag dit træningstøj på og se stadig godt ud.
Træner man i de bukser?
Ja, det tror jeg nok.
-Men du gør ikke? -Nej, jeg gør ikke.
Selvom ordet "athleisure" stadig er nyt,
er trenden det bestemt ikke.
Og det begyndte med fritiden.
Fritid er noget, man forbinder med overklassen.
Gennem historien har den herskende klasse nydt fritiden takket være tjenestefolk
eller slaver, der gjorde alt arbejdet.
Men i begyndelsen af det 20. århundrede blev livet bedre for almindelige mennesker
i de industrialiserede lande.
Nye tidsbesparende teknologier og presset fra fagforeningerne bragte
lovgivning om arbejdstid med sig.
Den gennemsnitlige arbejdsuge svandt ind fra 64 til 46 timer på blot
en enkelt livstid.
En af de største fald var i USA.
I begyndelsen af det 20. århundrede så man
folk i middelklassen begynde at have mere fritid,
så de alle var i stand til at dyrke sport.
Gymnastiksale åbnede i byer over hele USA.
Konceptet var oprindeligt blevet pioneret i Tyskland
og var inspireret af de gamle grækere.
Ordet "gymnasium" kommer faktisk fra det græske "gymnós",
som betyder "nøgen", fordi den oprindelige træningsdragt...
var ingenting.
Det ville have været mere befriende end det træningstøj, man brugte
sidst i 1800-tallet.
Men så begyndte tøjet at blive gradvist mere komfortabelt.
Og det var fordi gymnastiksale var private områder, hvor kønnene var opdelt.
Derfor begyndte kvinder at gå i nye design som bloomers,
som ville have været skandaløse ude i bybilledet.
Med risiko for at blive anholdt, demonstrerede kvinder for
at mere komfortabelt tøj blev mere accepteret.
På grund af tiden var kvindetøj ofte meget restriktivt.
Rige kvinder skulle nogle gange bruge hjælp til at tage tøj på.
MISSOURI VALLEY UNIVERSITET, 1904
KVINDE PÅ CYKEL I CONEY ISLAND
Afslappet tøj var ikke længere kun til privaten.
Så begyndte tingene for alvor at ændre sig.
Bare se tennistøjet.
I 1900 havde spillerne skørter på, der gik til anklerne, lange ærmer og korsetter.
Så blev skørterne kortere.
Og kortere.
Tennisspillere som Frankrigs Suzanne Lenglen blev til stilikoner.
Hun har fundet noget tøj frem, der gør spillet mere interessant.
Kendt for plisserede, knøhøje skørter, gik uden ærmer og med høje strømper,
og hendes pandebånd hjalp hende spille bedre, så unge kvinder kopierede
hendes stil som et tegn på progressiv tænkning.
I 1920'erne havde Vogue ofte tennisinspirede looks
på sine forsider.
Sportstøj blev til almen mode.
Det, man så i USA
i det tidlige 20. århundrede, var at linjerne blev uklare.
En sweater, som man egentlig havde på for at svede i,
mens man dyrkede sportsaktiviteter, blev til noget, man kunne gå i,
når man skulle se afslappet og sporty ud.
Jeg føler mig afgjort mere komfortabel, når jeg spiller i shorts,
fordi jeg ikke har et skørt på, der flyver omkring, når jeg putter og går rundt.
Det tøj, der lod folk bevæge sig frit og føle sig tilpas,
var næsten alt sammen oprindeligt sportstøj.
Gummisko kommer fra kroket, skjorter uden krave fra roning
og rullekraver fra polo.
Den nye, afslappede amerikanske stil blev kendt som "sportstøj".
SPORTSTØJ
I reklamer som denne her var tøjet behageligt at gå i,
nemt at vaske...
Det stråler fra top til tå i menneskelavede tekstiler.
...og det var lavet af plastik.
I næsten hele menneskedens historie har stof været lavet enten af dyr
eller planter.
Ormene gav os silke,
ULD
gederne gav os kashmir,
hørplanterne gav os linned
og bomuldsbuske gav os selvfølgelig bomuld.
Hvis man ser på bomuld, så var det let tilgængeligt
for næsten alle, og det groede næsten hele verden over,
så alle havde adgang til det.
Dog med sine begrænsninger.
Bomuld kan holde omkring 8 procent af sin vægt i vand.
Uld kan holde op til 30 procent.
Disse uldsvømmedragter vejede knap 4 kg, når de blev våde.
Men forskerne opdagede, hvordan man kunne lave en ny fiber i et laboratorium.
Den moderne kemis magi har sendt os ind i en ny verden af moderne tekstiler.
Inden for et par årtier introducerede kemikaliefirmaet
verden for en masse kunstige stoffibre.
Først var der nylon.
DuPont markedsførte et silkeagtigt stof for kvinder som et alternativ
til tidens kløende uldstrømper.
De blev et stort hit.
Her kommer damerne løbende. Gratis nylonstømper til de første.
Det beviser måske kun, at kvinder ønsker at se slående godt ud,
selv hvis de skal slå deres veninder ud for det.
Snart derefter fyldtes bladene med reklamer for kunstige fibre
og påstod, at de befriede kvinder fra tidskrævende tøjpleje.
Og så kom DuPont og opfandt noget revolutionerende.
Vi bliver nødt til at tale om spandex.
Spandex kom først på markedet under mærket Lycra,
og det blev blandet med naturfibre for at gøre det lettere,
elastisk og smigrende for figuren.
Det betød, at man kunne lave tøj, der sad meget tættere på kroppen,
men som var behageligt.
Det gjorde det muligt at lave figursyet tøj,
uden fikse og dyre skæringer eller syninger.
Når først man havde lycra, kunne selv den værste fabrikant lave tøj,
der var en hyldest til kroppen.
Kropsnær spandex revolutionerede det tøj, vi havde på i sport.
For svømmere, skiløbere, cyklister, dansere og yogaudøvere.
Men der er et stort problem med spandex: det klæber sig fast...
til områder, hvor det helst ikke skal.
Er du klar til træning?
Når man ser Jane Fondas videoer, løste de det ved
at have en bodystocking på hen over trikotten.
Maven suget ind, ballerne stramme...
Men så kom yogabukserne.
Jeg grundlagde Lululemon ud fra idéen om, at de her bukser var perfekte.
Den vigtigste opfindelse var kilen i skridtet.
Nemlig.
Kilen i skridtet.
Det er et diamantformet stykke stof mellem benene,
der øger dækningen og fleksibiliteten.
Jeg tog mere eller mindre trikotten og syede den ind i bukserne.
Så blev det acceptabelt for kvinder at gå fra en svedpiblende træning
og direkte ud på gaden.
Sådanne nytænkninger i design gjorde det tætsiddende tøj mindre afslørende.
Jeg vil gerne have, at det er acceptabelt, at jeg kan gå hen og træne,
køre mine unger i skole og tage hen på jobbet.
Og jeg vil ikke skulle betale i dyre domme eller skifte tøj på vejen.
Jeg vil bare have et sæt gamacher på.
Det er nok derfor, at træningstøj er blevet så populært.
Det passer til den moderne kvinde.
Nu om dage køber amerikanske kvinder flere strækbukser end jeans.
Men fra det her
til det her
tog sin tid.
Det tog lang tid, før folk blev vant til noget, der for dem
fremstod voldsomt afslørende.
Men det var noget, som gradvist blev fremvist af modefotografer,
i film og tv-show.
Fra de tidlige 1960'ere, havde næsten alle amerikanske hjem et fjernsyn i stuen.
Netop da den største generation i USA's historie blev teenagere.
Ungdomsbevægelserne blev også enormt vigtige.
Det kan man se i begyndelsen af det 20. århundrede,
og så ser man det igen i 60'erne, 70'erne og igen i 80'erne.
Og det holdt aldrig op igen.
TV gjorde også sportsfolk til kendisser som aldrig før,
BOSTON CELTICS 1948
da professionelle sportshold langsomt begyndt at tillade ikke-hvide spillere,
steg antallet af sorte spillere i NBA
fra tre i 1950,
til næsten tre fjerdedele af alle spillerne i ligaen tidligt i 1990'erne.
MUHAMMAD ALI
At se sportsfolk på TV med deres hættetrøjer på,
deres spandex-dragter og løbesko, ledte til nye trends.
Og forhandlerne bed mærke i det.
Folk leder efter de seje ting, som de har set på TV,
og de er påvirket af, at det er det, de andre unger
kommer til at gå i.
Unge menneskers livsstile
og deres vaner og de ting, der interesserer dem
har gradvist flyttet sig fra det formelle forretningstøj
til mere afslappet tøj.
De nye idoler inspirerede også moden
i en ny musikgenre.
Run DMC udgav "My Adidas" på deres album fra 1986, Raising Hell,
det første rapalbum, der nåede ind på Billboards Top 10.
RUN-DMC
Lyrikken fik hurtigt Adidas til at skrive en endorsement-kontrakt med Run DMC,
det første af mange samarbejdsaftaler mellem et tøjmærke
og en hiphop-kunstner.
Og de samarbejder hjalp til med at demokratisere brands, der tidligere
blev forbundet med private klubber og eksklusivitet.
Det er Ralph Lauren, du ved.
Tilbage til dagene med polo og fint tøj, ikke?
Det, at hiphop-musikere står inde for mærkerne,
og bruger dem på deres egen måde,
siger noget vigtigt om, hvad status betyder, og hvem der har adgang
til den status, og hvordan den defineres.
Med andre ord, hvem ejer successens markører?
Den her stil blev senere kendt som "streetwear".
STREETWEAR
Med tiden begyndte de, der historisk set var marginaliseret fra succesmarkørerne
at være dem, der påvirkede dem.
Og da hiphop blev en af de mest populære musikgenrer i verden,
spredtes stilen globalt.
Det begyndte i New York og flyttede ud til det gængse USA,
og så til Frankrig...
Japanske teenagere går i tøjet og følger også stilen.
Det appelerer ligesom bare til mig.
Det er jo hiphop, ikke? Altså, streetwear.
Når man begynder at se skiftet
fra formelt til afslappet til sporty til hvad end det bliver,
så forstyrrer den slags det, vi ved om statushierarkier,
og hvordan vi meget hurtigt vurderer folk på baggrund af udseende.
Igennem årtier har disse trends haft forskellige navne.
Sportstøj, træningstøj, streetwear og nu athleisure.
Men de har alle ladet os klæde os mere afslappet på,
og det har vendt op og ned op tøjets betydning.
Træningstøj kan betyde velstand i højere grad end en pels.
Kvinder går i tøj, der engang kun var til mænd,
og millardærer optræder offentligt i løbesko og hættetrøjer.
Men selvom flere mennesker klæder sig ens,
betyder det ikke, at de bliver set på samme måde.
Ja, de er i stand til at gå rundt i hættetrøjer og jeans,
fordi de er hvide mænd i Silicon Valley, som er milliardærer.
Andre uden de samme privilegier
kan ikke bare rende rundt i hættetrøjer.
I århundreder har folk kæmpet for retten til at gå frit omkring,
sikkert og komfortabelt, mens de viser deres krop frem, som de vil.
Beklædning er stadig en slagmark, og man skal blot tænde for nyhederne
for at se, at kampen ikke er overstået endnu.
Demonstranterne havde taget sportstrøjer og ærmeløse trøjer på
og kasketter omvendt på,
de ting, som var forbudt, takket være byens natklubs nye dresscode.
At han var sort, og at han havde en hættetrøje på,
gør ham mistænkelig, når han går hjem.
Cannes borgmester forbyder kvinder at gå i burkinier
på den franske riviera.
Serena Williams får ikke lov til at have sin sorte heldragt på.
Piger i gamacher uden shorts eller nederdel til at dække dem,
får ikke adgang til skolen.
Virksomhedens grundlægger og formand, Chip Wilson,
han træder af efter et ramaskrig over hans kommentarer...
Faktisk så er der nogle kvindekroppe, som ikke passer til dem.
Vi er hamrende trætte af, at mænd skal bestemme over vores tøj og kroppe.
Athleisure og sportstøj og kulturelle skred
har ladet os sætte personlig komfort
over alt andet.