Koho to vidíš?
Říká se tomu zrcadlový test sebeuvědomění.
Občas používá červenou značku. Uspějete, když poznáte,
že je na vašem obličeji.
Děti se začínají poznávat kolem 18. měsíce.
Signalizuje to významný mezník v jejich vývoji.
Ahoj.
Zrcadlové studie jsou zajímavé, protože se na velmi intuitivní úrovni
se zrcadlem sžíváme.
Podívat se do zrcadla a poznat se
je známka sebeuvědomění.
Lidé nejsou jediné zvíře, které se pozná.
Jako první test zvládli šimpanzi.
A pak další.
Delfíni,
sloni,
dokonce i straky.
A nedávno přišla studie ryb.
Ryby mě úplně nepřesvědčily.
Úspěch ryby byl...
diskutabilní.
Test má i jiné překvapivé výsledky.
Některé opice neuspěly, přestože jsou považovány
za inteligentní zvířata.
Pokud máte psa, víte, jak váš mazlíček
reaguje na svůj odraz.
Výzkum inteligence zvířat za poslední desetiletí
je občas matoucí.
Ale také nám dává zásadní nové představy o tom,
kam ve světě patříme.
Abychom mohli lépe ukotvit naše chápání lidské mysli
v tom, odkud pocházíme,
z jakých předků,
musíme lépe poznat zvířata.
Jak ostatní zvířata přemýšlí?
A jak studování zvířecí mysli odhalí, co to znamená
být člověkem?
PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Docela chytrý pták, ten papoušek. Dokáže vyslovovat slova.
Samozřejmě netuší, co znamenají.
Jsem kůň, ne pokusný králík.
Skoro všichni rádi sledují zvířata. Jejich instinkty a inteligence
jsou pozoruhodné.
Život celého lidstva je jen krátká chvíle
v dlouhé historii naší Země.
Můžeme ovládat mnoho důležitých proměnných,
a když je třeba, máme k dispozici subjekty.
Přemýšlím, co se jí honí hlavou.
Pořád se rozhlíží.
Kolečka se pořád otáčí.
Je velmi chytrý.
Už se naučil říct asi deset slov a frází.
Má spoustu názorů a svou hlavu.
Elliot má velmi křehké ego.
Když potká jiné králíky, říkáme si: „Myslí si,
o kolik je lepší.“
Umí být velmi kousavý.
Mnozí z nás, co mají psy, kočky, nebo mazlíčky, si říkají:
„Nad čím přemýšlí? Mají mě rádi?“
„Rozumí lásce?“
Je lidské přemýšlet,
co se děje v hlavě jiného zvířete.
A nemůžeme se jen tak zeptat.
Zvířata mezi sebou mají jasné způsoby komunikace.
Včely tančí.
Velryby zpívají.
Šimpanzi gestikulují a křičí.
Ale lidé mají k dispozici desítky tisíc slov,
která dohromady mohou vyjádřit nekonečný počet myšlenek.
Zda s námi zvířata mohou komunikovat lidským jazykem
byl jeden z prvních pokusů ve výzkumu zvířecí inteligence.
A toto byl jeden z prvních pokusů se šimpanzem jménem Viki na konci 40. let.
Kdo jsem?
Táta?
Vidíte, že to moc nevyšlo.
Ukázalo se, že hlasivky šimpanzů neumožňují řeč.
Ale v roce 1966 měl pár psychologů jiný nápad.
Přivezli si domů divoké miminko šimpanze jménem Washoe,
vychovali ji jako lidské dítě a zkusili ji naučit znakovou řeč.
Washoe se celkem naučila okolo 150 znaků pro slova jako tato.
Zubní kartáček.
Obejmout.
Otevřít. Ven.
Lingvisti popsali jazyk jako symbolickou komunikaci.
Pak přišla Washoe a zvládala symbolickou komunikaci.
Používala k vyjadřování ruční signály.
Následovaly další studie jazyka opů, které zdánlivě ukázaly,
že lidská mysl a naše schopnost komunikace nejsou tak jedinečné.
Otázka byla: používali tito opi skutečně jazyk?
Byla to zásadní otázka.
Až do konce 19. století ve většině západních kultur
panovala domněnka, že lidská mysl nemá se zvířaty nic společného.
Východních náboženství jako buddhismus se to netýkalo.
Jejich pohled na svět vypadal takto.
Lidé a zvířata sdíleli stejnou základní podstatu
a byli spojeni skrz znovuzrození.
Ale křesťanský pohled na svět vypadal spíš takto.
Lidé byli nadřazení, protože měli duše,
a zvířata byla pod nimi.
Máme tu savce a dole se dostaneme k červům a měkkýšům a tak dále.
A lidé byli nejblíže k Bohu, protože andělé a Bůh
byli rovnou nad námi.
Charles Darwin vše změnil touto první kresbou stromu života
ve svém zápisníku.
Možná to vypadá jako maličkost,
ale teorie evoluce zcela rozbořila pohled na svět.
Jedna z věcí, kterou Darwin v O původu druhů udělal dobře,
je ten alternativní obrázek, kde nejde o stupnici, ale o strom.
Kde se všechna zvířata vyvinula z dřívějších forem života
a všechen život si je příbuzný, byť vzdáleně.
Homo sapiens jsou tady.
To jsme my.
Darwin také řekl, že na stromě musí být i inteligence:
„Rozdíl mezi myslí člověka a vyššího zvířete, jakkoli je velký,
je otázkou nikoliv druhu, nýbrž stupně.“
Ale mysl je těžké vědecky studovat.
Takže většina klasické psychologie 20. století zkoumala chování.
Tento přístup se nazývá behaviorismus.
Behaviorismus se stal skoro náboženstvím.
Nejdřív byly jejich cíle zcela v pořádku.
Chtěli se odklonit od interních stavů – pocitů a myšlenek
a místo toho se zaměřit na chování.
Pak ale behaviorismus zašel dál a tvrdil,
že na mysli vůbec nezáleží.
Známky inteligence byly prostě naučené pomocí systému odměn a trestů.
A to je jeden výklad toho, jak se opi naučili jazyk.
Lídrem behaviorismu byl psycholog B. F. Skinner.
Jeho práce je zároveň oslavována a napadána,
protože popisuje metody, jak ovlivnit a ovládat chování druhých.
Skinner si myslel, že zvířata fungují na stimulační odezvu
a že je s odměnou a trestem lze naučit téměř cokoli.
Jako naučit holuby číst.
Naučil se odlišné reakce na každý nápis tím, že byl odměněn jídlem.
Nebo hrát ping-pong.
Nebo ve 2. světové válce řídit střelu. Fungovalo to, ale nikdy to nebylo použito.
Skinner si myslel, že se tak učí i lidé, ale na pokročilé úrovni.
V rozhovoru z roku 1977 tvrdil, že lidská i zvířecí inteligence
jsou jen o učení.
Lidské chování je mimořádně odlišné,
mnohem složitější než chování zvířat,
ale základní principy tam asi jsou.
Lingvista Noam Chomsky se Skinnerem nesouhlasil.
V rozhovoru ze stejného roku argumentoval,
že lidé se nemusejí učit, aby si osvojili jazyk.
Jsme pro něj stvořeni, což vidíme už od dětství.
Většina rodičů dětem nedává žádné systematické instrukce,
ale děti se i tak naučí.
V jistém smyslu můžeme říct, že jazyk ani není naučený.
Myslel si, že zvířata jsou stavěna na jiné věci.
Na otázku, zda se opi jako Washoe mohou naučit jazyk, odpověděl:
„Lidé umí létat asi 9 metrů. Dělají to na Olympiádě.
Je to létání?
Je zcela zbytečné se ptát.“
Po Washoe vědci naučili znakovému jazyku dalšího šimpanze
Nima Chimpskyho...
Zhodnotili záznamy předchozích studií jazyka opů
a došli k závěru, že šimpanzi umí napodobit izolovaná slova,
ale neuměli mluvit ve spontánních větách ani s gramatikou,
tak jako lidé.
Nimova nejdelší věta bylo těchto 16 slov:
„Dát pomeranč já dát jíst pomeranč já jíst pomeranč dát já jíst pomeranč
dát já ty.“
Popularita behaviorismu klesla.
Přestože už teď tolik nevěříme, že mají jazyk,
otevřeli pole poznávání zvířat tím, že prokázali, že opi toho umí víc,
než jsme mysleli.
Dnes se díky Darwinovi vědci shodují, že se lidská inteligence vyvinula
ze starších primátů, s prvním velkým rozdělením před sedmi miliony let
a dalším před 200 000 lety.
Tehdy se objevil Homo sapiens.
A pak člověk v evolučním mžiku oka vyvinul větší mozek,
komplexní jazyky, kultury, technologie a civilizace
a rozutekl se po celém světě.
Jedna teorie o tom, proč je lidský mozek výjimečný,
je, že má více neuronů.
Lidský mozek jich má zhruba 100 miliard.
To je víc než třikrát tolik, co šimpanz
a tisíckrát víc než myš.
Nedávná studie ale zjistila, že sloni mají téměř 260 miliard neuronů,
skoro třikrát více než my.
Vědci se také pokusili zjistit, jestli jsou naše neurony výjimečné.
Nevypadají výjimečně.
Je pravda, že pokud se podíváte na sklíčko s lidským nebo myším mozkem,
a ukážete vědci neuron, který z něj pochází,
vědec by vám nebyl schopen říct,
jestli pochází z lidského nebo myšího mozku.
Ale ne všechny neurony mají stejnou funkci.
Lidský mozek má zvláštní neurony, které se aktivují,
když se učíme z chování druhých.
Říká se jim „zrcadlové neurony“.
Vědci podobné neurony našli i v mozcích jiných primátů.
A jedna studie je objevila i ve strnadci mokřadním.
Aktivovaly se, když ptáci napodobovali písně jiných ptáků.
Ještě jsme nenašli žádný zvláštní lidský neuron.
A je jich 100 miliard, takže je jich na prohledání ještě dost.
Člověk je na tom s poměrem mozku k tělu nejlépe.
Jiná zvířata, která považujeme za inteligentní, si také vedou dobře.
Zvířata s většími mozky také mívají delší životy.
Když přemýšlíme o inteligenci jiných zvířat,
soustředíme se na schopnosti, které obdivujeme na člověku.
Jako sociální inteligence, protože jsme schopni žít
ve složitých společenských strukturách.
Do jisté míry to umí i šimpanzi, což si žádá inteligenci
pro pečlivé zvážení pocitů ostatních.
Můžu předvídat něčí chování?
Můžu ho napadnout? Podpoří mě v tom někdo?
Jak a s kým se mám po konfliktu smířit?
Často musí činit složitá rozhodnutí.
Podle vědců šimpanzi prožívají empatii, protože mají nakažlivé zívání.
Studie z roku 2009 zjistila, že šimpanzi zívají,
když vidí animovaného šimpanze zívat.
Mysleli jsme si, že jsme jedineční v používání nástrojů k řešení problémů.
Narážíme na problémy, které jsme nepředvídali.
Protože vesmír je docela náhodný,
je těžké ho předvídat, a jedna definice inteligence je,
zda zvíře umí konkrétní problém vyřešit tak,
aby dosáhlo svého cíle.
V 60. letech Jane Goodall objevila, že šimpanzi běžně používají nástroje.
Pak vědci zjistili něco překvapivého:
ptáci to umí také.
Třeba vrána novokaledonská je v tom velmi dobrá.
Teď už to víme.
Dokonce nářadí vyrábí, upravuje, zvládá jich celou řadu.
Ale zatímco ostatní zvířata problémy řeší, když na ně narazí,
lidé si mysleli, že jsme výjimeční tím, že se umíme poučit
a plánovat pro budoucí problémy.
Mysleli jsme si, že zvířata jsou v zajetí přítomnosti.
Člověk se liší, protože si může vzpomenout
na konkrétní události z minulosti.
Umíme přemýšlet dopředu, plánovat na zítra nebo dál do budoucnosti,
a to nás odlišuje.
Ale výzkum ořešníka amerického, dalšího člena čeledi krkavcovitých,
odhaduje, že ořešník umí na podzim skrýt
až 30 000 semen na 6 000 různých míst
a pak je o pár měsíců později na jaře zase najít.
Já ani nevím, kde jsem zaparkoval,
takže to je docela působivé.
Ale lidé neplánují jen svou vlastní budoucnost.
Plánujeme budoucnost našeho druhu.
Stavíme školy, knihovny a muzea.
Máme kulturu.
Kultura je myšlenka sdílené odpovědnosti za naše děti.
A ten samý model lze najít i v nižších zvířatech,
která pečují o svá mláďata.
Na Pobřeží slonoviny studie tří geneticky příbuzných skupin šimpanzů
zjistila, že každá skupina používá jiné druhy nástrojů
k rozbíjení stejných ořechů.
Důkaz, že každá skupina své mladé naučila něco jiného.
I velryby mají kulturu.
Tato píseň je hit mezi plejtváky dlouhoploutvými.
V roce 2009 ji zpívala jen tato skupina plejtváků.
V roce 2010 se na společném krmišti potkala s jinými skupinami plejtváků
a jedna z nich nechala vlastní písničky
a vrátila se domů s touto novou melodií.
Mluví se o tom jako o kulturní revoluci.
Podobné objevy narušily naše chápání toho,
jak se inteligence vyvinula.
Ptáci a velryby lidem nejsou tak blízcí jako ostatní primáti.
Velryba a člověk, oba savci, mají společného předka
asi před sto miliony lety a poslední společný předek
s čeledí krkavcovitých...
žil před 300 miliony let, ještě před dinosaury.
Netěšíme se stejným schopnostem
kvůli blízké příbuznosti,
ale protože jsme kvůli stejným problémům našli stejné kognitivní struktury.
To se v celé zvířecí říši stalo s fyzickými rysy.
Nepříbuzné druhy nezávisle vyvinuly podobné rysy
jako křídla, hřbetní ploutve a jed.
A to se stalo i s myslí.
Proto mohou být sebeuvědomělá zvířata po celém evolučním stromě.
SEBEUVĚDOMĚNÍ
Ale u ryb se to těžko pozná.
Důvod, proč se ryba pokusila seškrábat červenou,
může být, že to cítila, když jí vědci označili šupinu inkoustem,
než že by se poznala.
Zrcadlový test má i jiné nedostatky.
Problém je v tom, že test je velmi vizuálně založený,
a je možné, že zvířata nepoužívají zrak k rozpoznání
druhého jedince, tak jako my.
Což poukazuje na zásadní chybu v tom, jak studujeme mysl zvířat.
Mnoho testů je v jistém ohledu jako zrcadlo,
které hledá lidské vlastnosti podle lidských parametrů
založených na lidském vnímání světa.
Takto vypadá psí vidění ve srovnání s lidmi.
Psi jsou červeno-zeleně barvoslepí
a jejich zrak je čtyři až osmkrát méně přesný než lidský.
Jenže se orientují pomocí čichu,
který je 10 000krát silnější než čich člověka.
Jeden vědec proto navrhl test s kanystry moči, aby zjistil,
zda psi poznají vlastní pach od kanystru smíšeného s jinými pachy.
Smíšeným pachům se věnovali déle než vlastnímu,
což naznačuje, že psi možná jsou sebeuvědomělí,
ale skrz čich místo zraku.
To také vysvětluje, proč vědci v roce 2011 zjistili, že sloni,
v mnoha ohledech chytrá zvířata, nezvládli použít nástroje
k získání jídla, které bylo mimo dosah.
Abychom rozuměli slonům, musíme například chápat,
že mají stokrát lepší čich než psi.
Poté vědci test upravili.
Místo klacků slonům poskytli krabici a pneumatiku,
aby zjistili, jestli si na ně sloni stoupnou, aby dosáhli.
A to zvládli.
Důvodem je to, že sebrat klacek pro slona znamená
uzavřít čichový orgán.
Proto musíte rozumět slonům a chápat, že chobot není to samé jako ruka.
Má zcela jiné funkce.
Každé zvíře má svůj vlastní pohled na svět,
vlastní kapacitu vnímání.
Některá zvířata slyší a vidí věci, kterých my si nevšímáme.
Například netopýr. Druh, který vyvinul schopnost
rozpoznat své okolí pomocí echolokace.
To znamená, že vydává lidským uchem skoro neslyšitelné,
vysokofrekvenční zvuky, které se odrážejí od blízkých předmětů.
Losos používá magnetické pole Země jako kompas
k navigaci tisíci kilometrů otevřeného oceánu
zpět na rodné místo.
Netopýr a losos by nás mohli vnímat jako pitomce,
protože to neumíme.
Pomíjíme spoustu chytrých věcí, která zvířata umí,
protože používáme lidskou inteligenci jako standard.
Čím více rozšiřujeme svou představu inteligence tak,
aby zahrnovala více zvířat, tím více je chráníme.
Španělský parlament schválil rozhodnutí, které lidoopům uděluje práva,
aby je ochránil před zajetím a pokusy.
Podobná situace je v USA s právy první slonice,
která zvládla zrcadlový test.
Indická vláda zakázala představení delfínů
kvůli rostoucím důkazům,
že delfíni jsou vysoce inteligentní druh.
Musíme svou existenci zakotvit v přírodě.
Máme sklon se odlišovat. Jsme jiní.
Ale nejsme. Jsme ze stejného těsta.
Nemůžeme s přírodou zacházet, jak chceme. Musíme být opatrní.
Donedávna se většina výzkumů zaměřovala na zvířata,
která nám připomínají nás.
Teprve se začínáme zabývat jinými.
Ať si o chobotnici myslíte cokoli, je člověku pravděpodobně stejně cizí,
jako jakékoli jiné zvíře na planetě.
Chobotnice patří do třídy hlavonožců
a vykazují některé z typických známek inteligence.
Stejně jako lidé a jiní primáti a ptáci používají nástroje,
jako tuto kokosovou skořápku na ochranu.
Dokonce s sebou nástroje nosí pro budoucí použití, takže plánují,
stejně jako ořešník americký.
Poznají jednotlivé lidi
a zajímají se o nové věci, jako je tato kamera.
Když většině divokých zvířat dáte neznámý předmět,
buď se ho bojí, nebo se o něj nezajímají.
Kdežto chobotnicím přijdou kusy plastu
nebo sytě zbarvené předměty jako velmi zajímavé.
Chobotnice a jejich příbuzné sépie také umí zcela změnit barvu
svého těla během milisekund,
což vědci tradičně nepokládali za známku inteligence.
Možná, protože to lidé neumí.
Je jasné, že ovládnou svět.
Mají osm paží a umí tohle.
Zcela jasně se mezi námi a chobotnicemi časem stane něco hrozného.
Ale chobotnice odporují klasickým korelacím s inteligencí.
Žijí krátkou dobu, zhruba dva roky.
A žijí spíše samy, ne v sociálních skupinách.
A je těžké určit poměr jejich mozku s tělem,
protože jejich mozek je těžké odlišit od těla.
Z jejich zhruba 500 milionů neuronů jsou dvě třetiny rozptýleny v chapadlech.
Možná proto, že jsou od lidí na evolučním stromě dále
než jiní primáti, savci, a dokonce i ptáci.
Náš společný předek nebyl vůbec chytrý.
Byl to takový červ z doby před 700 miliony let.
Po většinu času vývoje zvířat jsme směřovali jinam než oni.
Byli jsme na nezávislé cestě.
Ale mnozí vědci věří, že chobotnice si i tak našly cestu
k inteligenci, kterou rozpoznáme.
Znamená to, že zvířata, co myslí a cítí, jsou možná všude
mezi miliony druhů, které s námi sdílí svět.
Rádi bychom pochopili, co je vesmír za místo.
Důležitým aspektem téhle otázky je, které části vesmíru
mají zážitky, myšlenky, mysl?
Jsme to jen my?
Je to všechno?
Je to jen pár zvířat?
Jsou to podstatné aspekty takové otázky,
pokud chceme pochopit, v jakém světě žijeme.
Překlad titulků: Ema Bícová