Pengar är lite annorlunda för en miljardär.
För en miljardär, jämfört med en vanlig amerikan,
är en resa med privatplan som att åka tunnelbana i New York.
En Lamborghini är som en leksaksbil.
Och att köpa en egen ö är som handpenningen på ett hus.
Miljardärer är inte den rikaste procenten. De är snarare 0,0001 %.
Det värsta med att vara miljardär?
Inget. Inget alls.
De kan ringa och boka möte med en världsledare.
Åtminstone ett dussin är världsledare.
...bättre tider väntar.
Det finns ungefär hundra miljardärer i det kinesiska parlamentet.
Miljardärerna blir fler.
År 1987 fanns det ungefär 140 miljardärer.
År 2019 finns det 15 gånger så många,
med nästan 30 gånger större förmögenhet, sammanlagt närmare nio biljoner dollar.
Om dagens miljardärer bildade ett land vore det åttonde rikast i världen.
Dessa människor besitter en extraordinär mängd pengar
och de påverkar så många delar av världen.
Inflytandet har gjort dem till symboler för ojämlikhet och riggade system,
vilket skapar protester och politiska rörelser i hela världen.
Jag tror att folk är trötta på att bo i ett land och en värld
där så få har så mycket och så många har så lite.
Men många av miljardärerna
blev förmögna genom att uppfinna saker som ändrat våra liv.
Vissa mer än andra.
Varför är miljardärerna fler än någonsin?
Och är de bra eller dåliga för världen?
Rika har ett liv av bekvämlighet och elegans.
Pengar är för värdefulla att spendera.
Såld!
Klyftan mellan de superrika och medelklassen ökar dramatiskt.
Jag ser fram emot min nästa miljard.
Vad ska du göra med pengarna?
Jag bygger företag och stöttar folk som bygger nya saker,
från sociala nätverk till rymdraketer.
Man kan inte äta hur mycket som helst. Man kan inte bo hur stort som helst.
Det här landet behöver lite mer av den gyllene regeln,
och lite mindre av guldets regler.
MILJARDÄRER
Jag skäms över att säga hur länge jag har skrivit om rika människor.
Luisa Kroll skapar en av de populäraste miljardärslistorna i världen.
Omkring 1981, när listan startades,
fanns det några självklara platser att leta efter pengar.
Platser som Texas, med enorma oljeförmögenheter.
Och Silicon Valley där teknikbranschen just började ta fart.
Och i New York City
gick de bokstavligt talat runt i stan och redde ut vem som ägde vad.
Det visade sig vara svårt att spåra förmögenheter.
Väldigt få trodde att det skulle gå,
men till slut, i september 1982, publicerades den första Forbes 400.
I den första rankingen fanns 11 arvingar till John D. Rockefeller.
Han levde i USA i slutet av 1800-talet,
under den så kallade förgyllda åldern,
då världens första "selfmade" miljardärer dök upp.
I dagens värde beräknas Rockefeller och Carnegie
vara mer än dubbelt så förmögna som världens rikaste person idag.
Denna era kännetecknades inte bara av denna otroliga rikedom
utan också av massiv korruption.
Mark Twain myntade uttrycket "förgyllda åldern"
för även om rikedomen glittrade på ytan så var den rutten undertill.
Carnegie, Vanderbilt och Rockefeller blev rika av politiska kontakter,
konsolidering av företag och utnyttjande av arbetskraft,
och de betalade knappt skatt.
Innan denna tid var det svårt att jämföra rikedom,
men var du extremt rik så styrde du troligen ett imperium,
som Augustus Caesar, kejsare av Rom, eller kejsarinnan Wu av Kina
eller Mansa Musa, härskare över Maliriket,
som kontrollerade en av de största guldkällorna.
Hans rikedom var så berömd
att hans bild trycktes på en av de viktigaste kartorna.
Men den förgyllda ålderns pampar blev rika på ett annat vis,
de grundade framgångsrika företag.
Det som orsakade en enorm ökning av rikedom under den tiden,
var skapandet av en kontinental ekonomi
i USA, och tillkomsten av stora företag.
Som Vanderbilts järnvägar, vilka utgjorde en del av de
320 000 km nya spår som för första gången sammankopplade kontinenten,
och gjorde USA till en ekonomisk superkraft.
Och idag ökar miljardärerna tack vare en allt mer global ekonomi.
Det har gjort hela världen rikare.
På global nivå har ojämlikheten minskat.
Detta beror främst på att vissa av de fattiga länderna växer snabbt.
Under de senaste decennierna har inget land vuxit som Kina.
För 40, 50 år sedan var Kina ett land
där en stor majoritet levde i extrem fattigdom.
Den kommunistiska regeringen vill ha socialistisk modernisering.
Extrem fattigdom finns nästan inte mer i Kina.
Innan 1978 fanns inga kinesiska miljardärer.
År 2017 fick Kina två nya miljardärer varje vecka.
och hade näst flest miljardärer i världen, efter USA.
Då är det inte förvånande att entreprenörer blir väldigt rika,
väldigt förmögna väldigt fort.
Det är likadant i Indien.
Deras växande ekonomi förde tiotals miljoner människor ur fattigdom
och skapade fler än 100 miljardärer.
Här är dagens miljardärer. Även de har en stor klyfta.
Majoriteten, 94 %, har tio miljarder dollar eller mindre.
Fem procent har 10 till 30 miljarder dollar,
och en procent är megamiljardärer, med 30 miljarder dollar eller mer.
Jag ser på folk och tänker: "Fan, de är mycket rikare än jag."
Sedan kommer jag på mig och säger: "Tyst, idiot."
Och teknikindustrin har inte de flesta miljardärerna,
men har skapat flest megamiljardärer.
Man brukar säga: "Vinnaren tar allt."
Digitala produkter som webbsidor eller appar är enkla att skapa,
och kan omedelbart nå en global marknad.
Det är ingen slump att Google är synonymt med att söka på nätet.
Det är där mer än 90 % av alla sökningar görs
och dess grundare är de 10:e och 14:e rikaste i världen år 2019.
Facebook har fler användare än någon annan plattform,
även borträknat de man äger,
och dess grundare är världens 8:e rikaste person.
Och nästan 50 % av all nätshopping sker på Amazon.
År 2019 var Amazons grundare, Jeff Bezos, världens rikaste man.
Kändismiljardärer som Oprah, Kylie Jenner och Michael Jordan
ligger långt ner på rankingen,
och ingen av dem är med där för det som gjorde dem kända.
Michael Jordan tjänade 90 miljoner dollar på basket.
Men hans företagsavtal är värda en miljard dollar,
precis som hans ägarandel i ett basketlag.
Han blev miljonär på sitt jobb, men miljardär genom att äga kapital.
Kapital är allt man äger som kan ge en pengar.
Ett hus kan vara kapital.
Aktier är kapital.
Ditt ansikte kan vara kapital om du är Michael Jordan.
Patent är kapital, som på läkemedel eller teknik.
Och upphovsrätt som för Musse Pigg.
Jag växte upp runt Disney och allt som hörde till det.
Man tjänar inte en miljard dollar på en vanlig inkomst
som man betalar vanlig skatt på. Det finns inte.
Ägarskap skapar förmögenhet.
De flesta rika människor tjänar pengar genom att jobba.
Men ju rikare du är, desto mindre av inkomsten kommer från arbete
och desto mer från kapital.
De 0,0001 % är ett exempel på detta.
I stort sett förflyttas producerad inkomst i systemet
från arbete till kapital.
Det är det grundläggande.
Detta sker för att globala varumärken inte bara har en global marknad,
de har också global arbetskraft
och behöver allt oftare inte arbetskraft alls.
Ta textilindustrin. Den förändrades av uppfinningar under de senaste 200 åren.
Uppfinningar som ökade produktion och vinster.
Idag finns textilarbetarna i utvecklingsländer med billig arbetskraft.
Och nu börjar maskiner ersätta människor helt.
Detta är Sewbot.
Den automatiserar det som krävde handarbete,
och kan sy lika många tröjor per timme som 17 arbetare.
Detta kan sänka konsumenternas kostnad och ge mer vinst till kapitalägarna.
Ägande av kapital, särskilt i det delade ägandet av företag,
är väldigt koncentrerat.
Som ägarna av de globala varumärkena H&M, Zara och Walmart.
Och när man har sådant kapital, så växer det.
Pengar skapar pengar. Det är som att man
stänger in dem, de har sex och får pengabebisar.
Det är lite så det funkar.
Som Edgar Bronfman Sr., ägare till Seagrams-förmögenheten sa:
"Att förvandla 100 dollar till 110 är arbetsamt.
Att förvandla 100 miljoner till 110 miljoner, är oundvikligt."
Om du bara har 100 dollar sparade,
är det svårt att inte slösa dem och svårt att investera.
Men 100 miljoner dollar blir 110 miljoner dollar
om du låter dem ligga på aktiemarknaden ett normalt år utan att göra något.
Väldigt snabbt, inom ett par generationer, kommer du att ha en dynasti eller flera.
Och med tanke på hur pengar styr politik, så är det inget vi vill se.
Enligt en uppskattning ärvde 13 % av miljardärerna sina pengar
och 56 % tjänade dem själv.
Men det är svårt att dra en tydlig linje
eftersom de flesta arvtagare jobbar för att pengarna ska växa.
Det beskriver ytterligare 30 % av världens miljardärer.
År 2014 skapade vi det vi kallade "selfmade-poäng."
Den gick från ett, vilket innebar att du ärvt pengarna
och i princip inte gjort något med dem, bara suttit och ätit praliner.
Till 10, vilket var "från fattig till rik."
Någon som Oprah Winfrey hamnar i den kategorin.
I år hade vi Kylie Jenner som var kontroversiell.
Hon lyckades tjäna pengar på Instagramföljare och sin familjs namn.
Vi har en ny yngsta selfmade miljardär.
Men vissa anser att Kylies titel bör ha citationstecken.
När man inte får det av någon annan, då är det selfmade.
Föds man på tredje basen och slår en homerun
så är man inte selfmade.
ROMAN ABRAMOVICH $ 12,4 MILJARDER
Andra sorters selfmade-förmögenheter är också omstridda.
När vi tog med ryska miljardärer på listan,
oligarkerna, vi visste inte vad vi skulle kalla dem annars.
Vissa kallar dem kleptokrater.
Det kommer från grekiskans kleptes, tjuv, och kratos som betyder makt.
Det avser personer med politiska kopplingar
som blir rika på ett lands naturresurser.
Det var vad som hände när Sovjetunionen föll 1991.
Ryssland har nu närmare 100 så kallade selfmade miljardärer.
Det fanns ingen kategori för
att ha fått pengarna billigt genom att stjäla eller konspirera med regeringen
eller vad man vill kalla det.
Bra och dåligt har att göra med hur du får din förmögenhet.
Får du den på alla andras bekostnad?
Eller skapar du ytterligare rikedom
genom att skapa bra produkter för samhället?
Det är två helt olika sätt att skapa rikedom.
Under den förgyllda åldern gav miljardärer mycket tillbaka till samhället,
som Andrew Carnegie.
Allmänhetens dom skall då vara:
Den man som dör så välbärgad
dör i vanära.
Han sa att det var skamligt av en rik person att dö med sina pengar.
Därför ser man Carnegie-institut, Carnegie-bibliotek, Carnegie Hall,
Carnegie Mellon-universitet.
Man ser effekterna av att pengarna gavs tillbaka.
Den traditionen följs än idag.
Minst 200 miljardärer har undertecknat Giving Pledge,
och lovat att skänka minst hälften av sin förmögenhet.
Och de gör saker som regeringar vanligen gör,
som att bekämpa smittsamma sjukdomar,
bekosta byggandet av olympiska anläggningar,
vilket flera ryska miljardärer gjorde inför vinter-OS i Sotji 2014,
och se till att elever har råd med college.
Min familj ger ett bidrag för att betala av deras studielån.
Eller reparera viktig infrastruktur.
Där delstaten Michigan och staden Flint misslyckats, har miljardären Elon Musk...
...ska lösa vattenkrisen...
...lovar att ordna rent vatten till alla i staden. Bra jobbat.
Det pratades mycket om hur vi fick fram 55 miljoner dollar
och fixade vattenproblemet i Flint. Jag var starkt emot det.
Det har förstås funnits filantropi och välgörenhet, och det är bra,
men problemet här är strukturellt.
Man vill inte att medborgarna ska vara utlämnade till
privatpersoner utan ansvar
som kanske, eller kanske inte fixar problemen man har
med infrastruktur, regeringar, mänskliga rättigheter.
Stater får in pengar till samhällsservice genom skatter,
men i de flesta rika länder betalar man mer skatt på inkomst än på kapital.
Det skattesystemet gör
är att beskatta arbete mer än ägarskap.
Jag har inga problem med att skriva en till check.
Jag säger inte att jag borde betala 90 % i skatt,
för det skulle förändra det jag gör,
från att att investera i entreprenörer och startup-företag
och investera i filantropi.
Och även om ett land ökar beskattningen av de rika,
så är det svårt att genomföra i en globaliserad värld.
Jag tror den bästa analogin för offshore-ekonomin är
att den är som ett ekosystem.
Det är ett antal små länder, ibland stora länder,
och de tar varsin liten del av lagen.
Som att undvika skatt. Det är en specialitet på Caymanöarna.
Det finns en byggnad på Caymanöarna,
en byggnad,
som "inhyser" 20 000 företag.
Det är en postadress som låter dem dra nytta
av Caymanöarnas skatteregler.
För att undvika bolagsskatt kan man åka till Luxemburg
eller delstaten Delaware i USA.
För att undvika arvsskatt,
är den europeiska ön Jersey en av de populäraste platserna.
Cooköarna, också kända som "Crooköarna",
specialiserar sig på att hjälpa folk dölja tillgångar från fordringsägare,
det är allt de gör.
Världen fick en glimt av systemet år 2016.
Nya avslöjanden om hur de rika gömmer pengar, skakar länder överallt.
De kallas nu för Panamapappren.
Elva miljoner Panamapapper för att vara exakt.
Det är en läcka från en advokatbyrå, Mossack Fonseca.
Paradispappren är ännu en läcka
som blottar hur några av världens rikaste och mäktigaste
gömmer sina pengar offshore.
Jag tror att den stora läxan var galleriet av ansikten som kom fram.
Det var en brokig skara av sportstjärnor som Lionel Messi
och underhållare som Jackie Chan,
drottning Elizabeth, medlemmar ur brittiska överhuset.
Men den stora chocken kom när man gjorde uträkningarna.
En analys av skandinaviska länder visade att i genomsnitt
undviker de flesta att betala 5 % eller mindre av sina skatter.
De rikaste 0,01 % undviker att betala ungefär 25 %.
Sammanlagt var motsvarande 10 % av världens BNP
undangömt på offshore-konton.
Det är biljontals dollar.
Ryssland var bland de värsta.
De 0,01 procenten gömde undan mer än hälften av sin förmögenhet.
Det är stora uteblivna skatteintäkter för samhällsservice
eller olympiska anläggningar.
Och de som dök upp i läckorna fick sannolikt hjälp.
De sitter inte på sina lyxjakter och pluggar Caymanöarnas skattelagar.
Rika människor anlitar folk till sånt, precis som de anlitar folk
att städa deras hus, laga mat eller ta hand om barnen.
Miljardärerna må vara det åttonde rikaste landet,
men de är också, på många sätt, ett folk utan ett land.
Med experthjälp kan de välja och vraka bland lagar i vilka länder de vill.
Globaliseringen har öppnat upp adresser för att gömma pengar.
Det här kallas Miljardärsgatan,
en enklav med lyxiga skyskrapor söder om Central Park i New York,
staden med flest miljardärer i världen.
I New York köper miljardärerna dessa lyx... det är en underdrift...
...lägenheter värda tiotals miljoner dollar.
Vårt genomsnittspris ligger strax över 18 miljoner dollar,
och vår genomsnittsklient
är värd hundratals miljoner, upp till miljardtals dollar.
Fastigheter i New York är en del av
det globala ekosystem där man gömmer undan rikedomar,
tvättar pengar och gör allt möjligt som ligger i lagens utkanter.
Folk som ville ha ett värdelager, de ville kanske ha ett bankfack i himlen,
de köper fastigheter för att säkra pengarna,
kanske utanför sitt hemland
där de beskattas eller beslagtas eller framtiden är osäker.
Tidigt år 2018,
köptes 72 % av de lägenheter som kostade mer än 10 miljoner dollar
via bolag som ofta hemlighöll köparen.
Man kan skapa ett bolag eller en trust
eller ett bolag som ägs av ett annat bolag som ägs av en trust.
Det är nästan omöjligt för någon att ta reda på den egentliga ägaren.
Det är därför det är svårt att veta exakt var alla miljardärer finns
eller hur många de är eller hur många miljarder de har.
Regeringar spårar inte rikedom i global skala,
så listor som Forbes är våra bästa källor, och de är inte tillförlitliga.
Jag tror att Forbes 400-listan
eller vilken som helst av de andra listorna är vilseledande.
De bygger på offentlig information.
Om en persons främsta förmögenhetskälla är aktier i ett börsnoterat företag,
kollar man hur många aktier de äger, multiplicerar med priset
och om det är över en miljard, voilà!
Men många i världen är rika från andra källor.
För de flesta miljardärer är cirka två tredjedelar av pengarna privata.
Miljardärer vet inte alltid hur mycket de har.
Som oljemagnaten Nelson Bunker Hunt förklarade för USA:s kongress:
Vet ni vad ni är värd?
Folk som vet det, är i regel inte värda så mycket.
Tja... Ni har helt rätt.
När man köper en tillgång som inte är börsnoterad,
har den det värde man vill.
Folk inom politiken har gjort så.
Donald Trump och hans far var med på den första Forbes 400-listan.
Till och med då fanns en notering:
"De säger sig vara värda 500 miljoner."
Entreprenörer kan vilja synas på Forbes omslag.
De kan vinna på att vara kända som rika, men för många miljardärer är det inte så.
Så även Forbes säger att de underskattar mängden rikedom i världen.
Vi undrar alltid hur mycket vi missar.
Det är något som faktiskt håller mig vaken ibland.
Under den förgyllda åldern gav miljardärerna inte bara bort sina pengar.
Regeringen klev in.
Den progressiva eran
startade en ny slags reglering,
och bröt upp de stora trusterna som Standard Oil.
Teddy Roosevelt kallades "trust buster" av den anledningen.
I en globaliserad värld styrs rikedom annorlunda.
EU har satt skatteparadisen på en svart lista.
Resultaten låter vänta på sig.
Och i USA har vänstern börjat argumentera för mycket högre beskattning av de rika,
vilket de flesta amerikaner håller med om, även en del miljardärer.
Jag borde betala mer i skatt.
-Bör skatten höjas för såna som du? -Självklart.
Skattesystemet har tippat över åt de rikas håll, bort från medelklassen.
Det bör hanteras.
Sättet att öka rikedom är ett relevant politiskt diskussionsämne.
Moral... är deras ensak.
Det är mellan dem och deras präst.
Vårt förhållande till miljardärer är komplicerat.
Vi har gjort dem kända om de inte redan var det.
Vi har gett dem makt.
Och de gör otroliga saker med sina pengar, ibland mer effektivt än regeringar.
Jag oroar mig inte för individerna.
Det är systemet som tillåter sådan enorm inkomst- och rikedomsojämlikhet.
Miljardärslandet kan snart vara det rikaste i världen.
Och även om deras pengar inte bor i ett land,
så bor vi alla i deras.
Undertexter: Lisbeth Pekkari