ASKUNGEN
Det var en gång en vacker flicka som hade en elak styvmor.
En god fe uppfyllde hennes önskan om att gå på bal,
och där tappade hon sin glassko vid tolvslaget.
En prins hittade den och när han till slut fann henne,
levde de lyckliga i alla sina dagar.
Du vet.
Eller så har du hört den här.
Det var en gång en vacker flicka som hade en elak styvmor.
Magiska fiskben uppfyllde hennes önskan om att gå på nyårsfestivalen,
men där tappade hon sin pyttelilla guldsko.
När kungen hittade den och till slut fann henne,
levde de lyckliga i alla sina dagar.
Och hennes elaka styvmor krossades till döds av stenar i en grotta.
I Grekland berättades en liknande saga.
Men den här vackra flickan badade i en flod,
när en örn svepte förbi och stal hennes sandal.
Av en lycklig slump föll sandalen i famnen på en kung.
Spoilervarning:
När han till slut fann henne, levde de lyckliga i alla sina dagar.
Det finns många fler.
En kuvad flicka. Magiskt ingripande.
Tappar skon, möter kärleken.
Flicka, magi, sko, kärlek.
År 1893
hittade en folklorist 345 olika versioner av Askungen runtom i världen.
Idag tror vi att det finns tusentals versioner,
och inte bara av Askungen.
Många av sagorna du känner till och älskar, finns i flera olika länder.
Varför berättar vi olika versioner av samma saga?
Vad är grejen med sagor?
Är du redo? Då börjar vi.
Mellan pärmarna hittar vi odödliga favoriter.
Minns du när du var liten och fick höra sagan om Rödluvan?
Kom ihåg: När klockan slår tolv, måste du vara tillbaka.
Minns du prinsessan som föll i en djup sömn
tills prinsen bröt förtrollningen?
Seså, vakna! Din lata odåga!
Vakna, då!
När vi pratar om sagor använder vi ofta sagobegreppet
när vi syftar på sånt som är orealistiskt bra.
Den där bilden, du vet,
som reproduceras i så många filmer, TV-program och reklamkampanjer.
Bilden fryser vid ett omöjligt vackert ögonblick.
Vi påminns ofta specifikt om slutet på en Disney-film.
År 1937 släppte Walt Disney,
en enastående animatör och medskapare av Musse Pigg,
Snövit, den uppsluppna berättelsen om en vacker flicka, en elak styvmor
och sju underbara dvärgar med olika temperament.
Va?
Det var hans första animerade långfilm
och den skapades med multiplankamera och Technicolor-färger.
Fler än 250 000 teckningar som den här
togs fram av Walt Disney och hans tecknare.
Många kopierades en bildruta i taget från filmen med skådisar,
så att figurerna rörde sig som verkliga människor.
Till skillnad från, tja, tecknade figurer.
Som i de tidiga Disney-filmerna.
Produktionen var så ambitiös att pressen kallade den dårskap.
Men det förändrades när Snövit släpptes. Filmen blev en internationell sensation.
Man kunde köpa accessoarer, dockor, en lång rad dvärg-inspirerade hattar
och det första soundtracket som sålts.
Anpassat efter inflationen,
är Snövit fortfarande en av filmerna som dragit in mest pengar.
Den lade grunden för många Disney-succéer som följde.
Det är en fantasi med balklänningar och slott,
och en stackars fattig flicka som vill få ett lyckligt slut
genom att gifta sig med en prins.
Det är inget fel med det, men det är nåt helt annat
än de tidiga sagorna.
Om man vill veta vad grejen med sagor är, måste man fråga experterna.
Det är nåt
som kan vara en film eller en bok.
De behöver en huvudfigur. De är magiska.
En saga är en berättelse som har
vackra figurer som säger fina saker.
En saga är inte verklig. Det är bara en berättelse.
De kommer från en magisk värld som är full av kreativitet och färger.
En helt annan värld än den vi känner till.
Det stämmer ganska bra.
Det kanske är vettigt att se dem
som berättelser om metamorfos och förvandling.
Askungens trasor förvandlas till en vacker klänning.
Snövit vaknar till liv när hon blir kysst.
Jacks bönstjälk växer till ett torn som sträcker sig bortom molnen.
Alla sagor innehåller mystik och magi.
Men det gör även berättelser som inte är sagor,
så det kanske hjälper att veta vad en saga inte är.
En saga är inte en legend.
Legender är berättelser med en historisk bas
i en riktig tid, på en riktig plats.
En saga utspelar sig på en odefinierad plats.
Därför börjar de ofta med "det var en gång".
Eller som i Tjeckien: "Bortom sju bergskedjor och sju floder."
Eller på arabiska: "Det som fanns, det fanns,
eller inte, i den äldsta av alla tider."
En saga är inte heller en myt.
Myter är ofta heliga berättelser eller formande berättelser.
En grundberättelse om en civilisations början.
En religiös berättelse, alltså.
Och slutligen är sagor inte fabler, som är berättelser med moraliska budskap.
De framförs ofta av talande djur.
Som Haren och sköldpaddan,
som visar att man kan vinna ett lopp sakta men säkert.
Jag är inte rädd.
Jag ska tävla mot dig och vinna.
Sagor kan ha moraliska budskap, men de är inte alltid tydliga.
Jack och bönstjälken tycks förespråka stöld.
Åtminstone från troll.
Det är en enkel berättelse, med en enkel stomme.
Det goda mot det onda, inte särskilt nyanserat.
De utvecklas ofta på ett liknande sätt.
Hjältens värld etableras och sen gör skurken nåt skurkaktigt.
Hjälten hittar på en lösning och får magisk hjälp.
Det blir en kamp, de flyr och får sin belöning. Slut.
Många berättelser följer det här mönstret.
Och bara en bråkdel
innehåller en prinsessa som blir räddad av en prins och gifter sig.
Folklorister hatar Disney.
Det är en bolagssaga. Uppifrån och ner.
På sätt och vis har den gjort att vi fått en standardiserad version
som suddat ut de lokala varianterna.
Som alla versioner av Askungen.
Japan hade en egen Askungen, Hachikazuki, och berättelsen var unikt japansk.
Hon skyddas av en magisk skål på huvudet, en buddistsymbol.
Men när Disneys version nådde Japan,
blev hon ett kulturellt fenomen
som syntes i filmer, böcker, accessoarer
och i wrestlingturneringen All-Star Dream Cinderella.
Eller den ryska Snövit, här i en tecknad film från Sovjettiden.
I den finns en magisk spegel och ett förgiftat äpple,
men de sju dvärgarna är riddare.
Och deras relation till Snövit är annorlunda.
Som du vet är du vår syster.
Vi är förälskade i dig, alla sju.
Men redan innan Disneys Snövit erövrade världen,
hade sagan den är baserad på gjort nåt liknande.
En lite dystrare tysk folksaga,
Sneewittchen, som Disney uppenbarligen hade i tankarna.
Dvärgarnas hus är byggt i klassisk medeltida tysk design.
Så även slottet, med dess runda torn och järnknoppar,
och Snövits uppvikta krage och puffiga ärmar.
Den ursprungliga tyska versionen hade blivit så känd
tack vare en av litteraturhistoriens största marknadsföringskupper.
Att göra om sagor
till berättelser för barn.
Jacob och Wilhelm Grimm var bibliotekarier och amatörfolklorister
i Preussen, i dagens Tyskland.
Det var i början av 1800-talet, en tid då Napoleons rike expanderade
och hotade att ödelägga hela det tyska kulturarvet.
De reste runt i landet och samlade folksägner.
De ville samla det som fanns kvar av berättartraditionen innan den försvann.
Berättelser som vuxna berättat för varann, ibland med barn närvarande.
År 1812 gav de ut en bok med "barn- och hushållsberättelser"
eftersom berättelserna handlade om barn.
De var inte för barn.
Det här är deras version av Rapunzel.
En vacker flicka med magiskt hår
hålls fången i ett torn av den onda häxan moder Gothel.
En dag klättrar en prins upp med hjälp av hennes hår för att sällskapa.
Rapunzel blir gravid och får tvillingar, och Gothel förvisar dem ut i vildmarken.
Recensenterna sågade boken.
En ledande kritiker kallade den "patetisk och smaklös".
De bestämde sig för att lyssna på kritikerna
och göra berättelserna mer barnvänliga.
I den sista upplagan pratar prinsen och Rapunzel bara. Ingen blir gravid.
Och sen får prinsen ögonen utstuckna av törnar.
I 1800-talets Tyskland innebar barnvänligt mer våld.
En bok som hette Pelle Snusk tillhörde bästsäljarna.
I en berättelse suger en pojke på tummen varpå den blir avhuggen av en stor sax.
I en annan vill en pojke inte kamma håret. Det slutar med att han ser ut så här
och föräldrarna slutar älska honom.
Det var sedelärande berättelser som varnade för faran med nyfikenhet.
De var som handböcker i uppförande.
I Grimms version av Askungen
skär styvsystrarna av delar av sina fötter för att skon ska passa.
men avslöjas av en störig duva.
Den säger: "Koko, koko, det är blod i skon."
Det rimmar. Jag minns inte riktigt.
Egentligen står det…
Ruckedigu, ruckedigu!
Det är blod i skon.
Skon är för nätt.
Den här bruden är inte rätt!
Senare återvänder fåglarna och hackar ut deras ögon.
Jag har ett tydligt minne från när jag var tre.
Jag var helt med på det. Jag sa:
"Ja, elaka människor förtjänar det. På dem bara."
När boken spreds internationellt lade man till illustrationer.
Det var en tydlig vändpunkt.
De blev en del av det som kallas godnattsagor.
De inspirerade andra, som Hans Christian Andersen,
att hitta på egna sagor.
Men i bröderna Grimms prolog gjordes ett magiskt anspråk.
Deras berättelser var forntida
och kopplade till en tid då man levde enklare.
Man tog ofta för givet att berättelserna var mycket gamla.
Det beror på att det finns liknande berättelser
i olika kulturer, som vi vet är besläktade.
Mer än 100 år tidigare
hade Charles Perrault gett ut en sagobok i Frankrike.
Många av berättelserna var desamma.
Det fanns tidigare författare också, som kunde ha diktat ihop berättelserna
som spreds som en löpeld.
Många av berättelserna är nog såna som fastnar.
De är underhållande och folk älskar att höra dem.
Kanske är de inte alls så gamla.
Men det mysteriet var nästintill omöjligt att lösa.
Ta Rödluvan, till exempel.
På kartan ser vi alla tillfällen då en version av berättelsen skrevs ner.
Av en missionär i Västafrika, en poet i Kina eller två bröder i Tyskland.
Men det är tusentals kilometer och hundratals år mellan versionerna.
Det påminner om problemen evolutionsbiologer har
med att försöka rekonstruera livets historia,
för bara en bråkdel av alla arter som funnits har lämnat spår.
Men genom att spåra en viss egenskap eller gen
kan man visa hur en art har utvecklats
och se gemensamma föregångare som är utdöda sen länge.
Så tänkte Tehrani också.
Rödluvan har ett enkelt kärn-dna.
Ett eller flera barn skiljs åt från en förälder
och luras av en skurk som låtsas vara en älskad släkting.
Men det finns många varianter.
I Europa är skurken en varg.
I Kina är det en tiger, i Afrika ett troll.
I en del versioner har barnet en röd slängkappa.
I andra är barnet en get.
Ibland dör barnet eller så…
En förbipasserande skogshuggare öppnar vargens mage och räddar Rödluvan.
-Och ibland… -Hon behöver inte hjälp av en man.
Hon kommer själv på ett sätt att komma undan.
Med utgångspunkt i de olika versionerna spårade Tehrani hur berättelsen spreds.
Man skapar ett slags släktträd för de olika versionerna.
Den spred sig på tre kontinenter
och förgrenade sig i mindre grenar när detaljer ändrades.
Trädet berättar sin egen historia om de platser en saga färdats till
och om de generationer som delat den och tagit den till sig.
Genom att spåra en förgrening
kan man också se vilka som har gemensamt ursprung.
Som Grimms version.
Deras stolta tyska saga
är en direkt avkomma till Perraults franska version.
En av bröderna Grimms källor
var en vän till familjen, som var dotter till franska invandrare.
Hon kände antagligen till Perraults version.
Men det var definitivt inte Perrault som hittade på sagan.
Den ursprungliga versionen föregår alla kända böcker
och är minst tusen år gammal.
Men vi vet inte var eller när den skapades.
Vi tänker oss att människor samlades kring lägereldar
och berättade historier.
Dels för att dela med sig av gammal kunskap
och dels för att underhålla.
Sagorna har förts vidare från en generation till en annan
under lång tid.
Skönheten och odjuret är 4 000 år gammal.
Jack och bönstjälken är 5 000 år gammal.
Och den äldsta sagan de studerade…
De finns i Tyskland,
i Västeuropa,
i Östeuropa och i Västasien.
Där fanns många grupper som kan spåras långt tillbaka
till de sista gemensamma förfäderna.
För sex tusen år sen.
Alltså fem tusen år innan tryckkonsten uppfanns.
Fyra tusen år innan vi uppfann papper.
Två tusen år innan vi började skriva ner berättelser,
i och med Gilgamesheposet.
Den berättades ursprungligen när vi lärde oss att tillverka brons,
vilket förändrade civilisationen.
Kanske är det därför sagan är Smeden och djävulen.
Smeden sluter avtal med en ondsint, övernaturlig figur.
Han vill kunna smida ihop vilka material som helst
och bli den bästa smeden nånsin.
I gengäld ger han upp sin själ.
Om du inte har hört den, har du hört en version.
Jag skulle vara i korsningen där borta vid midnatt för att sälja min själ.
Jag erbjöd Satan min själ,
om han återuppväckte hessaren för att hämnas mig.
Är du beredd att sluta avtal?
Säg ditt pris.
I kristna samhällen blev det en berättelse om faran med ambition,
men i den första versionen…
Det första smeden gör
är att fästa djävulen där han står. Han kan inte röra sig.
Han blir alltså den bästa smeden nånsin, samtidigt som han får behålla sin själ.
Sagor har blivit betatestade länge.
Det är berättelser som har kokats ner till en serie starka, specifika detaljer
genom århundraden av återberättande.
Det handlar om de starkas överlevnad.
När en saga utvecklas gör den sig kvitt allt överflödigt.
Därför är figurerna och intrigerna så enkla
att de lätt kan anpassas efter tiden.
De onda styvmödrarna är många, för innan 1900-talet
var det vanligt att kvinnor dog i barnsäng.
Och Disneys Askungen fick en pumpavagn,
för när Charles Perrault skrev ner den versionen
tyckte man att pumpor var spännande.
Det var en häftig ny gröda från Amerika.
Några av de tidigaste filmerna
av den legendariska illusionisten Georges Méliès
var versioner av Askungen och Blåskägg.
Det är en icke-barnvänlig berättelse om en kvinna som upptäcker att hennes make
har för vana att mörda sina fruar.
Och sen satte Lotte Reiniger in dem i en helt ny värld,
genom att koreografera dockors skuggor,
och producera den första sanna animerade långfilmen.
Och den här filmen, 1916 års version av Grimms Snövit,
visades för fullsatta biografer som knappt klarade besökstrycket.
Bland besökarna fanns enligt ryktet en ung pojke vid namn Walt,
som blev så förtjust att han skapade en egen version sen.
Disney skapade berättelsen som vi alla känner till.
Så på det viset
kan man säga att de har haft en negativ kulturell effekt.
Samtidigt höll Disney sagorna vid liv.
Utan Disney kanske många av sagorna hade försvunnit.
Sagor formas av tiden då de skapas.
Om man tar Snövit, så är det en film från 30-talet.
Den ideala kvinnan på den tiden är nån som är rar och flitig, och städar.
Idealet för kvinnlighet och femininitet är ganska passivt.
Det är vida känt att Disney enbart anställde vita män
på kreativa positioner.
Som företaget förklarade i det här brevet
"beaktas inte flickors ansökningar till lärlingsplatserna".
Men tiderna har förändrats.
Frost är den första animerade Disneyfilmen som regisserats av en kvinna.
Inspirationen hämtades från HC Andersens berättelse Snödrottningen,
men filmen är en hyllning till solidariteten mellan systrarna
och mellan kvinnor rent generellt.
När vi gör sagor mer feministiska, rör vi oss bakåt snarare än framåt.
Författaren madame d'Aulnoy myntade begreppet "saga" på 1600-talet.
I hennes version av Askungen kallas den vackra flickan
"den lilla fiffiga flickan"
då hon överlistar sina fiender och får högt uppsatta vänner med feerna.
Hon är alltid snäll mot sina fiender, men moralen i slutet är
att det är kul att vara snäll mot elaka människor
och sen överlista dem ändå.
När sagorna flyttade från lägereldarna in i hemmen,
och sen vidare till boksidor och skärmar, föll en del sagor i glömska.
Men idag har vi tillgång till andra grenar,
andra träd och helt andra skogar.
Filmen Coco lät oss stifta bekantskap med mexikansk folklore
och vikten av att minnas sina förfäder.
Vaiana byggde på polynesiska folktraditioner
som påminner oss om att ta hand om våra samhällen. Och Japans Hayao Miyazaki
har gett oss berättelser om våldets hemskheter
och om respekt för den naturliga världen.
Temat delas av den keltiska folkloren som föregick filmen Wolfwalkers.
Det bästa med att nå ut globalt är att vi inser
att det finns en gyllene kedja av folklore som förbinder oss alla.
De här berättelserna har vi gemensamt på flera kontinenter,
i olika kulturer och i olika språk.
Sagor är berättelser som har överlevt i tusentals år av en anledning.
De hjälper oss att tänka på problem som är grundläggande för människan.
De bästa folksagorna är de som är anpassningsbara
och samtidigt talar till en sorts grundläggande sanningar,
grundläggande frågor, som är relevanta för alla människor i alla tider.
Jag lärde mig att inte prata med främlingar
och att man ska lyssna på sina föräldrar eller den familj man har.
Jag skulle inte prata med vargen, utan bara gå vidare hem till mormor.
Jag skulle inte stanna.
Man behöver inte alltid vara finklädd eller se fin ut
för att vara fin på insidan.
Om nån gillar en eller vill bli ens vän, så gillar de en som man är.
Om vi tror på oss själva
kan vi komma vidare, oavsett vad som händer.
Och de levde i frid och rikedom.
Eller lyckliga och nöjda i alla sina dagar.
Eller i lycka och välstånd än idag.
Eller lyckliga för evigt.
Eller snipp, snapp, snut, så var sagan slut.
Undertexter: Love Waurio