PEPELJUGA
Jednom davno živjela je lijepa, ugnjetavana djevojka sa zlom maćehom.
Dobra vila ispunila joj je želju da ode na bal,
gdje je u ponoć izgubila staklenu cipelicu.
Ali pronašao ju je princ. I kad je našao Pepeljugu,
zaljubili su se i živjeli sretno do smrti.
Znate priču.
Ili možda znate ovu priču.
Bila jednom lijepa, ugnjetavana djevojka sa zlom maćehom.
Čarobne riblje kosti ispunile su joj želju da ode na novogodišnji festival,
gdje je izgubila svoju zlatnu cipelicu.
Ali pronašao ju je kralj i kad je našao djevojku,
zaljubili su se i živjeli sretno do smrti.
Njezinu zlu maćehu zdrobilo je kamenje u špilji.
U Grčkoj su pripovijedali sličnu priču.
Samo što se ova lijepa, ugnjetavana djevojka kupala u rijeci
kad je doletio orao i ukrao joj sandalu
koju je slučajno ispustio u krilo kralja.
Kraj priče: kad ju je pronašao,
zaljubili su se i živjeli sretno do smrti.
Ima ih još mnogo.
Ugnjetavana djevojka.
Čaroban događaj.
Izgubi cipelu, upozna ljubav.
Djevojka, čarolija, cipela, ljubav.
Davne 1893. godine
jedan je folklorist zabilježio 345 različitih verzija Pepeljuge
iz cijeloga svijeta.
Danas mislimo da je riječ o tisućama verzija,
i to ne samo Pepeljuge.
Mnoge bajke koje poznajete i volite postoje u desecima različitih zemalja.
Zašto ponavljamo verzije iste priče?
Zašto su bajke tako posebne?
Spremni? Idemo.
Među ovim su koricama besmrtni klasici.
Sjećate li se kad ste kao mali
čuli priču o Crvenkapici?
Zapamti, kad sat otkuca 12,
moraš biti kod kuće.
Sjećate li se divne princeze začarane dubokim snom
dok njezin princ ne razbije čaroliju?
Probudi se, lijenčino jedna!
Hajde, probudi se!
BAJKE
Izraz „bajka“ rabimo
kad govorimo o onome što je nerealno dobro.
Znate taj prizor.
Prikazan je u brojnim filmovima, serijama, reklamama.
Kamera se zaustavi u tom nevjerojatno lijepom trenutku.
Često nas podsjeća
na kraj Disneyjeva filma.
Godine 1937. Walt Disney,
izvanredni animator,
suizumitelj Mickeyja Mousea,
objavio je Snjeguljicu, veselu priču o lijepoj djevojci, njezinoj zloj maćehi
i sedmorici preslatkih patuljaka različitih temperamenta.
Što?
To je bio njegov prvi dugometražni animirani film
snimljen u višeplanskom Technicoloru, kako su se tada hvalili.
Walt Disney i njegova ekipa umjetnika
nacrtali su više od 250 000 ovakvih slika.
Mnogi su kopirali kadar po kadar sa snimki ovih glumaca,
pa su likovi izgledali i plesali kao stvarni ljudi.
Za razliku od,
pa, crtića.
Poput ranijih Disneyjevih filmova.
Produkcija je bila toliko ambiciozna da su je u novinama ismijali.
Ali kad je Snjeguljica objavljena, promijenili su pjesmu.
Postala je međunarodna senzacija.
Mogli ste kupiti predmete, lutke Snjeguljice,
mnoštvo šešira nadahnutih patuljcima
i prvu filmsku glazbu koja se prodavala.
Prilagodimo li iznos inflaciji, Snjeguljica je i dalje
među filmovima s najvećom zaradom.
Nastali su uzorci mnogih Disneyjevih hitova.
Maštarija o plesnim haljinama, dvorcima i siromašnoj djevojci
koja mora naći svoj sretan kraj,
vjerojatno udajom za princa.
Nema ničeg lošeg u tome,
ali prikazuju znatno drukčiju priču od ranijih bajki.
Ako želite znati o čemu se zapravo radi u bajkama,
morate pitati prave stručnjake.
To je nešto
iz filmova
i knjiga.
Treba glavnog lika. Čarobno je.
Bajka je zapravo priča u kojoj…
INDIJA
…lijepi likovi drže krasne govore.
Bajka
nije stvarna.
To je samo priča.
Potječe iz drugog svijeta, svijeta čarolije,
punog kreativnosti i boja.
To je svijet posve drukčiji od onog koji poznajemo.
Sva su ova objašnjenja prilično točna.
Možda ima smisla te priče smatrati
prispodobama o metamorfozi
i transformaciji.
Pepeljugine krpe pretvaraju se u prekrasnu haljinu.
Snjeguljica oživljava poljupcem prave ljubavi.
Iz Jankova graha izraste biljni toranj
koji se proteže iznad oblaka.
Sve bajke imaju tajnu i čaroliju.
Kao i mnoge priče koje nisu bajke.
Možda bi pomoglo znati što bajka nije.
Prvo, bajka nije legenda.
Legende su priče s povijesnim temeljem
smještene u stvarno vrijeme i mjesto.
Lokacija bajke trebala bi biti dvosmislena.
Zato često počinju s: „Jednom davno…“
Ili na češkom: „Iza sedam planina,
iza sedam rijeka.”
Ili na arapskom:
„O, čega je sve bilo,
ili nije bilo, u danima i godinama starim.“
Bajka također nije mit.
Mit je često sveta priča
ili temeljna priča.
Pripovijest o početku civilizacije.
Drugim riječima, vjerska priča.
I na kraju, bajka nije basna.
To su priče ispričane da bi prenijele pouku ili poruku,
često kroz životinje koje govore.
Poput Zeca i kornjače,
koja nas poučava da se utrka dobiva polako, ali sigurno.
Ne bojim se.
Utrkivat ću se s tobom i pobijediti.
Bajke mogu imati moralan element,
ali nije uvijek jasno što je to.
Janko i čarobni grah kao da zagovara krađu.
Bar od ljudoždera.
To je jednostavna priča. Ima samo osnove.
Sile dobra i zla.
Nema previše nijansi.
Slijede sličan narativ.
Opisuju se junak i njegov svijet.
Dođe zlikovac i učini nešto zlikovski.
Junak smisli plan da to popravi, dobije čarobnu pomoć.
Dolazi do borbe, pobjegne i dobije nagradu. Kraj.
Mnogo je priča koje prate ovu strukturu.
Samo mali dio
uključuje lijepu princezu koju spasi princ, a zatim se vjenčaju.
Folkloristi mrze Disney.
To je korporativna bajka. Od vrha prema dolje.
Dala nam je standardiziranu verziju
koja je izbrisala sve lokalne inačice.
Poput svih Pepeljuga.
Japan je imao svoju Pepeljugu Hachikazuki.
Njezina je priča bila prilagođena Japanu.
Zaštićena je čarobnom zdjelom na glavi,
budističkim simbolom.
Kad je Disneyjeva verzija došla u Japan,
postala je kulturni fenomen
u filmovima, knjigama, predmetima,
i turnir u hrvanju naziva All-Star Pepeljuga iz snova.
Ili ruska verzija Snjeguljice prikazana u ovom sovjetskom crtiću,
sa slavnim čarobnim ogledalom
i otrovanom jabukom,
ali sedmorica patuljaka sedmorica su vitezova.
Njihov odnos prema Snjeguljici malo je drukčiji.
Kao što znaš, ti si naša sestra.
Sva sedmorica zaljubljeni smo u tebe.
Prije nego što je Disneyjeva Snjeguljica izašla,
priča na kojoj se temelji isto je bila popularna.
Mračnija njemačka predaja
Sneewittchen kojoj Disney odaje priznanje.
Kuća patuljaka srednjovjekovnog je germanskog dizajna.
Kao i dvorac sa zaobljenim kulama i križnim ružama
te Snjeguljičin uspravni ovratnik i nabrani rukavi.
Ta izvorna njemačka verzija postala je toliko slavna
zbog jednog od najvećih marketinških obrata u književnosti:
pretvaranja bajki
u priče za djecu.
Jacob i Wilhelm Grimm bili su knjižničari i folkloristi amateri
iz Pruske, današnje Njemačke.
Početkom 19. stoljeća,
u vrijeme brzog širenja Napoleonova carstva,
mislili su da će zasjeniti njemačku baštinu.
Putovali su zemljom skupljajući narodne priče.
Htjeli su zabilježiti ostatke tradicije pripovijedanja
prije nego što nestane.
Priče koje su odrasli pričali odraslima,
katkad uz prisutnost djece.
Godine 1812.
objavili su knjigu Dječje i obiteljske priče
jer su priče bile o djeci,
ne za djecu.
Ovo je njihova verzija Matovilke.
Postoji lijepa djevojka čarobne kose
koju je u tornju zatvorila zla čarobnica,
Majka Gothel.
Jednog joj se dana princ popne uz kosu ne bi li uživao u njezinu društvu.
Matovilka zatrudni i rodi blizance,
pa ih Gothel protjera u divljinu.
Kritike su bile grozne. Knjiga je bila popljuvana.
Cijenjeni kritičar nazvao ju je „jadnom i neukusnom”.
Odlučili su poslušati kritičare.
„Prilagodit ćemo te priče djeci.“
Do zadnjeg izdanja
princ samo razgovara s Matovilkom.
Nitko ne zatrudni.
A onda princu trnje izbode oči.
„Za djecu“ je u Njemačkoj u 19. stoljeću značilo više nasilja.
Knjiga zvana Janko Raščupanko
bila je tadašnja uspješnica
s pričama poput dječaka koji siše palac, pa mu ga odrežu velikim škarama.
Ili pričom o dječaku koji ne želi češljati kosu, pa izgleda ovako
i roditelji ga prestanu voljeti.
Bile su to poučne priče
koje su ih upozoravale na opasnosti znatiželje.
Postale su priručnik ponašanja za djecu.
U Pepeljuzi braće Grimm
polusestre odrežu dijelove stopala
da ih uguraju u cipelice,
ali osujeti ih dosadni golub.
Piše: „Kukuriku, krv je namočila cipelicu.”
To je rimovani kuplet. Ne sjećam se.
Zapravo ide ovako…
Gu-gu, gu-gu!
Krv je namočila cipelicu.
Cipela je pretijesna.
Za ovu mladenku nema mjesta!
Ptice se poslije vrate i iskljucaju im oči.
Jasno se sjećam. Bile su mi tri godine
i jako sam se uživjela u priču. Mislila sam:
„Ti zli ljudi to su zaslužili. Sredite ih!“
Kako se knjiga širila diljem svijeta, urednici su dodavali ilustracije.
To je prava prekretnica.
Postale su dio današnjeg čitanja prije spavanja.
Nadahnule su druge pisce poput Hansa Christiana Andersena
da smišljaju svoje bajke.
Ali u svom predgovoru
braća Grimm iznose čarobnu tvrdnju.
Njihove su priče drevne, povezane s ranijim i jednostavnim oblicima života.
Često se pretpostavljalo
da su mnoge priče vrlo stare.
To je zato što iste priče nalazimo
u različitim kulturama
za koje znamo da su povezane jedna s drugom.
Više od stoljeća prije braće Grimm
Charles Perrault objavio je knjigu bajki u Francuskoj
s brojnim istim pričama.
Bilo je i starijih pisaca
i moguće je da su izmislili te priče,
a onda su se proširile poput požara.
Mnoge te priče bile su vrlo pamtljive.
Možda su to samo zabavne priče koje ljudi vole slušati i pričati,
pa možda uopće nisu drevne.
Rješavanje te zagonetke bilo je gotovo nemoguće.
Recimo, Crvenkapica.
Ova je karta prikaz svih vremena kad je netko zapisao verziju priče.
Misionar iz zapadne Afrike, pjesnik iz Kine
ili dvojica braće iz Njemačke.
Ali te zabilježene priče
dijele tisuće kilometara i stotine godina.
To je slično problemu koji imaju evolucijski biolozi
u pokušaju rekonstrukcije povijesti života.
Samo je mali dio
svih vrsta koje su postojale ostavio traga.
No praćenjem određene osobine ili gena
mogu pokazati kako su se vrste razvile
i čak dokazati postojanje zajedničkih predaka
koji su davno izumrli.
Tehrani je imao isti pristup.
DNK Crvenkapice je jednostavan.
Dijete ili djecu odvoje od roditelja, a onda ih prevari grabežljivac
koji se pretvara da je voljeni rođak.
Ali ima i mnogo mutacija.
U Europi je grabežljivac vuk.
U Kini je tigar.
U Africi je ljudožder.
U nekim pričama dijete nosi crvenu kapuljaču.
U drugima je dijete koza.
Katkad dijete umre ili…
Drvosječa u prolazu rasiječe želudac vuka
i spasi Crvenkapicu.
A drugi put…
Za spas joj ne treba muškarac.
Sama smisli način da pobjegne vuku.
Na temelju svih tih varijacija
Tehrani je otkrio kako se priča proširila.
Dobili ste obiteljsko stablo verzija Crvenkapice.
Proširila se na tri kontinenta
i granala kako su se pojedinosti dodavale ili uzimale.
Ovo stablo priča svoju priču o mjestima koje je pripovijest prošla
i naraštajima koji su je dijelili i voljeli
i prilagodili sebi.
Praćenjem grana možete vidjeti koje priče dijele pretka.
Poput Grimmovih verzija.
Njihova dična njemačka priča
izravan je potomak Perraultove francuske priče.
Jedan od glavnih izvora
bila im je obiteljska prijateljica, kći francuskih doseljenika.
Koji su vjerojatno znali
verziju koju je Perrault zapisao.
Ali Perrault je sigurno nije izmislio.
Izvorna Crvenkapica starija je od svake slavne knjige.
Nastala je prije najmanje tisuću godina.
Ali nismo sigurni ni gdje ni kada.
Zamišljamo ljude
koji se okupljaju oko logorske vatre
i pripovijedaju si priče.
Da prenesu mudrost predaka,
ali i radi zabave.
Te se priče prenose s koljena na koljeno
već jako dugo.
Ljepotica i zvijer stara je 4000 godina.
Janko i čarobni grah 5000.
A najstarija bajka koju su proučavali…
Postoji u Njemačkoj,
zapadnoj Europi,
istočnoj Europi i zapadnoj Aziji.
Iz mnogih se nacija može pratiti unatrag
do zadnjih zajedničkih predaka.
Prije šest tisuća godina.
Pet tisuća i petsto godina prije izuma tiska.
Četiri tisuće prije izuma papira.
Dvije tisuće prije nego što smo zapisali prvu priču,
Ep o Gilgamešu.
Prvi je put ispričan kad smo shvatili kako praviti broncu,
što je promijenilo civilizaciju.
Možda se zato priča zove Kovač i vrag.
Kovač se nagodio
sa zlobnim, nadnaravnim likom.
Želi kovati sve materijale i postati najveći kovač u povijesti.
Zauzvrat će se odreći svoje duše.
Ako niste čuli tu priču, čuli ste njezinu verziju.
U ponoć sam morao biti na raskrižju
da prodam dušu vragu.
Ponudila sam dušu Sotoni
ako digne Hesijanca iz groba da me osveti.
Jesi li voljan za dogovor?
Reci što hoćeš.
U kršćanskim je društvima to priča o opasnostima ambicije,
ali u izvornoj verziji…
Prvo što kovač učini
jest da zaveže vraga da se ne može pomaknuti.
Tako može biti najbolji kovač na svijetu
i zadržati dušu. Prevario je vraga.
Bajke su već jako dugo
testirane u beta-verziji.
To su priče koje su svedene
na niz vrlo dočaravajućih, specifičnih pojedinosti
tijekom stoljeća prepričavanja.
Preživljavanje najsposobnijih.
Kako se priča razvija,
odbacuje sve suvišno.
Zato su likovi i radnje tako jednostavni.
Lako ih je prilagoditi vremenu.
Mnogo je zlih maćeha
jer prije 20. stoljeća
bilo je uobičajeno da žene umru pri porodu.
Disneyjeva Pepeljuga dobila je kočiju od bundeve
jer su ljudi voljeli bundeve kad je Charles Perrault napisao tu verziju.
Bio je to fora novi usjev iz Amerika.
Neki od najranijih filmova
legendarnog iluzionista Georgesa Mélièsa
bili su verzija Pepeljuge i Modrobradog.
Priča koja nije baš za djecu o ženi
koja otkrije da njezin novi muž
ubija svoje supruge.
Lotte Reiniger preselila ih je u posve nov svijet.
Izrezala je lutke, koreografirala njihove sjene
i stvorila prvi pravi dugometražni animirani film.
Ovaj film, Snjeguljica braće Grimm iz 1916. godine,
prikazivala se pred punim kinima,
a svjetina ih se jedva mogla zasititi.
Uključujući, kako priča kaže,
dječaka Walta
koji je bio toliko očaran da je napravio svoju verziju kad je odrastao.
Disney je stvorio priču koju svi znamo.
U tom smislu,
moglo bi se reći da je imala
negativan kulturni učinak.
Ali Disney je održavao priče na životu.
Da nije bilo Disneyja,
mnoge bi bajke možda nestale.
Bajke su plod vremena u kojem nastaju.
Na primjer, Snjeguljica.
Film je snimljen 30-ih.
Ideal tadašnje žene
jest draga i marljiva žena koja čisti.
To je pasivan ideal
žena i ženstvenosti.
Disney je na kreativnim položajima
angažirao samo bijelce.
Kao što je tvrtka objasnila u ovoj odbijenici:
„Djevojke nisu ni uzimane u obzir za njihove tečajeve.“
Ali ovo su druga vremena.
Snježno kraljevstvo prvi je Disneyjev animirani film
koji je režirala žena.
Nadahnut je Andersenovom pričom o Snježnoj kraljici,
no postala je svojevrsna oda
sestrinskoj solidarnosti
i ženskoj solidarnosti općenito.
Kad bajke prerađujemo da budu više feminističke,
zapravo ne idemo naprijed, nego unatrag.
Književnica Madame d'Aulnoy
dala nam je pojam „bajka” još u 17. stoljeću.
U njezinoj verziji Pepeljuge lijepa, ugnjetavana djevojka
ima nadimak „Pametna djevojčica”
jer pobjeđuje nadmudrivanjem neprijatelja
i sprijateljivanjem s vilama.
Cijelo je vrijeme ljubazna prema neprijateljima,
ali pouka na kraju ove verzije jest
da je smiješno kad si dobar prema ljudima koji su grozni,
a onda ih svejedno pobijediš.
Dok su se bajke selile od ognjišta u domove
pa na stranice i na kraju ekrane,
neke su priče nestale u sjeni.
Ali danas više nego ikad prije
imamo pristup različitim granama,
različitim stablima, različitim šumama.
Film Coco upoznao je milijune s meksičkom predajom
o važnosti sjećanja na svoje pretke.
Moana se temelji na polinezijskim predajama
koje nas podsjećaju na brigu o zajednici.
Japanac Hayao Miyazaki
dao je svijetu priče o strahotama nasilja
i poštovanju prirodnog svijeta.
To je tema iz keltskih predaja
koje su nadahnule film Wolfwalkers.
Globalizacija je sjajna
jer uviđamo da postoji zlatni lanac folklora
koji nas sve ujedinjuje.
Te nas priče mogu potaknuti da razgovaramo neovisno o kontinentima,
kulturnim razlikama,
jezičnim podjelama.
Bajke su priče koje su s razlogom
preživjele tisućama godina.
Pomažu nam da razmišljamo o problemima
koji su bitni ljudskom iskustvu.
Najbolje su predaje
one koje su lako prilagodljive,
ali i one koje zbilja govore
o temeljnim istinama,
temeljnim brigama koje će biti bitne
svim ljudima posvuda i u svako doba.
Naučila sam da ne treba razgovarati sa strancima
i da uvijek treba slušati roditelje
ili obitelj koju poznaješ.
Da vidim vuka, samo bih produljila. Ne bih razgovarala s njim.
Otišla bih kod bake i jela.
Ne bih stala.
Ne moraš uvijek
nositi nešto lijepo
ili lijepo izgledati
da bi bio lijep iznutra.
Ako se sviđaš nekomu
ili ti želi biti prijatelj, svidjet ćeš im se takav kakav jesi.
Ako vjerujemo i pouzdamo se u sebe,
možemo ići naprijed, bez obzira na sve.
I živjeli su mirno i uspješno.
Ili sretno i zadovoljno do kraja života.
Ili u sreći i luksuzu do danas.
Ili sretno zauvijek.
Ili ho, hej, haj, priči je došao kraj.
Prijevod titlova: Tomislav Šimunić