2017 szeptemberében
a Maria hurrikán átsüvített a Karib-tengeren,
és Puerto Rico szigetének csapódott.
Olyan volt a hangja, mint valami fenevadnak,
Egy zsákmányára lecsapó hörgő szörnyeteg,
ami elpusztít mindent.
Szörnyű olyan helyzetben lenni, amikor semmit nem tudunk tenni.
Húszévi munkámat láttam tönkremenni.
Meséld el, milyen volt az elmúlt 24 óra!
Pokoli. Borzalmas.
Ilyesmit még soha életemben nem éltem át.
ÜGYVEZETŐ IGAZGATÓ, TALLER SALUD
és remélem, nem is fogok.
Két nappal a hurrikán távozása után érkeztem San Juanba.
Amíg ott voltam, végig nem volt se víz, se áram.
ÚJSÁGÍRÓ, THE ATLANTIC
Tapasztalatból mondom,
egy hurrikánt átélni,
aggódva az otthonodért és a szeretteidért,
nyomot hagy a lelkünkön
az életünk végéig.
Egyre több ember él hurrikánok útvonalán,
és a felmelegedő bolygó alighanem egyre pusztítóbbá teszi azokat.
Talán nem több a hurrikán,
FEMA, IGAZGATÓ 2009-TŐL 2017-IG
de valószínűleg egyre veszélyesebbek és ártalmasabbak lesznek.
Hogyan tehetnénk biztonságosabbá
lakóhelyeinket e pusztító erővel szemben?
Megtanulhatunk-e ellenállni a felénk száguldó viharoknak?
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Nagy vihar a látómező közepén.
A hurrikánokat erőszakos és pusztító szelek kísérik,
erős esőzések és magas tengeráradások
A hajók tehetetlenek a tájfun haragjával szemben.
A New Orleanstól nyugatra élők egyelőre szerencsések,
de sokukban nagyon is élénken él a 60-as évek nagy viharainak emléke.
Én 61 éves vagyok,
és azt mondom, mindegyik ijesztő. Komolyan kell őket venni.
HURRIKÁNOK
1959-ben, a hidegháború kellős közepén
tudósok százai gyűltek össze San Franciscóban,
hogy választ találjanak egy egyszerű kérdésre.
Lehetne-e az atomfegyvereket valami jó dologra használni?”
Volt néhány ötletük.
A robbanások krátereinek hajózható csatornává alakítása.
A bomba hőjének felhasználása a tengervíz lepárlására.
A hurrikán középpontjában egy atombombát robbantva
megpróbálni eltéríteni a vihart.
Ez a gondolat azóta is hihetetlenül csábító.
A hurrikánok tanulmányozására létrehozott amerikai kormányhivatal
a gyakori kérdések oldalán tárgyalja.
NEM JÓ ÖTLET.
Az egyik fő gond az, hogy nincs is elég nagy bombánk hozzá.
Ez a ritka felvétel az eddig felrobbantott legerősebb bombát,
a szovjetek Cár bombáját mutatja.
Ez egy 50 megatonna erejű robbanás volt,
döbbenetes méretű energiafelszabadulás.
Egy kifejlett hurrikán azonban
néhány óránként felszabadít ennyit.
Egy atombombával a közepén a legvalószínűbb eredmény
egy rádióaktív hurrikán lenne.
Ezek a viharok azért ennyire erősek,
mert nagyon nagy léptékű erőkkel működnek.
Az óceán óriási víztömege,
és a bolygó forgása tölti fel őket energiával.
A nap sugarai felmelegítik a vizet, az párolog, és felemelkedik,
toronyszerű viharfelhőt formál,
és lent, a vízfelszín közelében létrejön egy alacsony nyomású rész.
A körülötte lévő levegő gyorsan odaáramlik,
de a Coriolis-erő kitéríti az útjából.
A Föld felszínén nagy távolságot megtevő légtömegek ívesen haladnak.
Ez az egész rendszert forgásba hozza.
Az északi féltekén az óramutató járásával ellentétesen,
a délin pedig azzal megegyezően.
Az Egyenlítő közelében a Coriolis-erő túl gyenge,
a sarkok közelében a víz túl hideg.
De ebben a zónában a körülmények pont megfelelőek.
Évente több mint 100 millió ember életére vannak kihatással a ciklonok.
És minden öt ember közül egy
a lehetséges útvonalaikon él.
Tulajdonképpen mindegyik trópusi ciklon,
de itt tájfunként,
itt pedig hurrikánként ismerik őket.
Az egyik gyakori útvonaluk a Karib-térségen halad át,
és Puerto Ricóra minden néhány évben lecsapnak.
Ami nem jelenti azt, hogy fel volt készülve egy óriásira.
Ez 2017 szeptembere. Hurrikánok fenyegetnek a Karib-térségben,
de a Maria még csak egy enyhe légörvény
az afrikai partok felől áramló levegőben.
Viharfelhők képződnek, forgó mozgásba kezdenek,
majd megjelenik a szemnek nevezett, hátborzongatóan nyugodt központi rész,
körülötte a leggyorsabb vonatok sebességével vágtató szelekkel.
A 278 km/h szélsebességével a Maria ötös kategóriájú viharnak számít.
Ötös erősségű vihar volt, és az útvonalából valószínűnek tűnt,
hogy Puerto Ricóra fog lecsapni.
Tanya a Taller Salud vezetője.
Ez egy nők önállósodását segítő nonprofit szervezet,
melynek központja Puerto Rico fővárosától alig 30 kilométerre,
egy Loíza nevű part menti városban van.
Szökött rabszolgák alapították.
A loízai lakosság 60%-a
fekete afro-Puerto Ricó-iként azonosítja magát.
A város két folyó, az óceán és egy hatalmas mocsár között terül el,
ami segített abban, hogy lakói megőrizzék afro-Puerto Ricó-i kultúrájukat.
A loízaiak, a loizeñók találmánya a bomba, a spanyol és afrikai zenét ötvöző műfaj.
De Loízát ez a földrajzi helyzet
elszigetelte San Juan gazdasági fejlődésétől is.
Kimaradt az 50-es és 60-as évek
várostervezéséből.
A rasszizmusnak is nagy szerepe volt ebben.
Semmit nem tettek azért, hogy számukra egyáltalán fizikailag elérhetőek legyenek
a kórházak, az egyetemek, bármiféle infrastruktúra.
A szegénység és az a sok víz
különösen sebezhetővé tette Loízát a Maria partot érése idején.
A hurrikán előtt feltornyosul az óceán vize,
és hegymagasságú hullámok indulnak el.
Ez a vihardagály támadta meg Loíza partjait.
Ugyanakkor a felhőkből leszakadt óriási óceáni víztömeg hatására
a folyók kiléptek medrükből, és elárasztották az egész térséget.
Egyes helyeken másfél-két méter magasra jött fel a víz,
emberek otthonai kerültek víz alá.
Az áradó víz részben szennyvíz volt.
A legsúlyosabb csapást elszenvedő övezetek egyike volt Loíza.
Háromezer ház dőlt össze.
És Loíza egy globális minta része.
A szegényebb közösségek gyakran árvízveszélyes területeken élnek.
Vietnam városaiban
és Banglades délnyugati területein is.
Vagy ipari üzemek közelében,
ahogy a texasi Houstonban is.
2017-ben a Harvey hurrikán, majd egy méternyi csapadékot zúdítva
a területre, megrongálta a mérgezőhulladék-tárolókat.
A hirtelen áradások mérgező anyagokat vihetnek a környező településekre.
A szegény környékek sebezhetőbbek,
és kisebb eséllyel kapnak gyors segítséget.
A Puerto Ricóban történtek jól jelzik ezt.
Műholdról a sziget fényei a vihar előtt,
és utána.
Néhány hónappal később San Juanban már volt áram,
de a távolabbi területek, így Loíza nagy része, sötétben maradtak.
Puerto Rico volt kormányzója
egy zseblámpás műtétről tett fel fotót a Twitterre.
A vesebetegeknek hetente háromszor repülővel kellett dialízisre menniük.
A cukorbetegek nem tudták hidegen tartani az inzulinjukat.
Hihetetlen. A válság az egész országra kiterjed.
A Maria után még hetekig, hónapokig nőtt az áldozatok száma.
olyanok is meghaltak,
akiket meg lehetett volna védeni.
Az eseményeket a természet okozza,
a katasztrófákat a politika.
Puerto Rico az Egyesült Államok territóriuma,
így a szövetségi kormányzat segítségét várták.
A fennálló humanitárius krízis segítség nélkül csak mélyülhet.
PUERTO RICO SZAVAZATI JOG NÉLKÜLI KÉPVISELŐJE
Puerto Rico lakói amerikai állampolgárok. Ez szövetségi kormányfeladat.
A szövetségi segítség lassan jött,
a sziget kormányzata pedig rosszul kezelte az elosztást,
néhány ember, akiknek nem kell ilyen veszélyekkel szembenézniük,
döntéseket hoz olyan közösségekről,
akiknek rengeteg tapasztalatuk és szakértelmük van
a katasztrófákra való felkészülés és azok kezelése terén.
Ez önhittség és kegyetlenség.
A Maria utóhatása tragikus volt,
de mielőtt a vihar lecsapott, volt egy kisebb diadal is.
Az évtizedek során befektetett emberi leleménynek hála,
a Puerto Ricó-iak tudták, hogy közeledik.
A Karibi-térség őslakosai, például a tainók,
megtanulták felismerni a vihar korai jeleit.
A magas, tollszerű felhők,
vagy a fregattmadarak szokatlan időben való hazatérése.
A szigetek újabb lakói nem ismerték ezeket a figyelmeztető jeleket.
1780-ban egy hurrikán átvágott a Karib-térségen,
és néhány nap alatt megölt 22 000 embert.
De 1928-ban, amikor egy hasonlóan erős vihar
indult el szokásos útjára Puerto Ricón keresztül,
a san juani barométerek érzékelték a vihar előtti légnyomásesést.
Táviratokat küldtek a sziget minden régiójába,
a rádiók figyelmeztetéseket olvastak be.
A vihar áldozatainak száma így töredékére csökkent.
Az előrejelzések azóta még fejlettebbek lettek.
A Karib-térség minden sarkából
a nap 24 órájában érkeznek az időjárási adatok
a szigetek meteorológiai állomásairól,
a légierő repülőgépeitől és a haditengerészet felderítő hajóitól.
Aztán, 1961-ben,
úttörő jellegű híradás jelent meg a Carla hurrikánról.
A tévénézők akkor először láthattak radarképet egy hurrikánról.
Ott van a hurrikán szeme.
Annak hatására, hogy látták a térképen a vihar méretét,
több ezer ember menekült biztonságosabb helyre.
Ugyanezen a napon
egy másik fontos dolog is kezdetét vette.
A TIROS-3 műhold észlelt egy hurrikánt az űrből,
amikor itt a földön még a létezéséről sem tudtunk.
Ez csak előfutára volt a későbbi, fejlett időjárás-előrejelzéseknek.
Egy évtized múlva a kétnapos előrejelzések már körülbelül 500 km-es pontosságúak,
és ez a szám folyamatosan csökkent, ma ez körülbelül 70 kilométer.
Vagyis kevesebb az áldozat.
A 60-as években tízezrek fulladtak meg évente
a hurrikánok okozta hirtelen áradásokban.
Ma ez a szám jellemzően százas nagyságrendű.
Bármilyen jók az előrejelzések, és az előkészületi lépéseink,
ez nem jelenti azt, hogy nem lesznek károk.
Craig Fugate a FEMA igazgatója volt,
ami a természeti katasztrófákat kezelő szövetségi intézmény.
Hatalmas a fejlődés az útvonal előrejelzés terén.
Az intenzitás előrejelzése terén kevésbé.
A hurrikánok erősségében néha hirtelen ugrások fordulnak elő,
és meglepetést okozhatnak a meteorológusoknak.
Tegnap még csak egy trópusi vihar volt.
Nagy változások az intenzitás előrejelzésben.
Senki sem jósolta ilyen erejűnek.
Ezek a hirtelen felerősödő hurrikánok különösen veszélyesek
a lakosság reakciója szempontjából.
„Csak egyes erősségűt mondtak.”
Aztán 24 órával később már ötös.
„Ha tudtam volna, hogy ötös lesz, evakuáltam volna.”
A tudósok szerint ezek a hirtelen intenzitásváltások
az éghajlatváltozásnak köszönhetően egyre gyakoribbak.
A klímaváltozás szerintem már meg is történt,
és a tengerszint máris határozottan magasabb.
Majdnem 25 centiméterrel.
Sok nagyváros már most szinte tengerszinten fekszik.
az óceán szintje alighanem emelkedik még 25 cm-t az évszázad végéig,
talán a többszörösét is,
Minden újabb centiméter növeli a jövőbeli vihardagályok méretét.
Vagyis a parti viharok, különösen a hurrikánok okozta áradások,
sokkal pusztítóbbak lesznek.
A melegedő vizek pedig gyorsabb szeleket,
több csapadékot hozó vihart táplálnak.
Ahogy a sarkok közelében melegszik a víz,
egyes adatok szerint a föld ciklonzónái szélesedni fognak,
de ezt nem tudjuk biztosan. A felmelegedés fura következményekkel jár.
Úgy tűnik például, hogy a hurrikánok lassabban haladnak.
Emlékezzünk vissza a Dorian hurrikánra,
ami napokat töltött a Grand Bahama szigeten
komoly hurrikánként.
A trópusi ciklonok egyre több anyagi kárt okoznak,
és az éghajlatváltozás ezt csak tovább fokozhatja.
Ennek főleg az az oka,
hogy egyre több ember építkezik
a pusztítások útjában.
1970 és 2010 között
a világ népessége majdnem kétszeresére nőtt.
A ciklon övezet partvidékein majdnem a háromszorosára.
De nem mindenki tud maradni.
Egyre több embernek kell úgy döntenie, hogy elköltözik.
Ezek a tengerparti közösségek gyakorlatiasak.
Értik, hogy nem lesz lakható a házuk,
de szeretnék, ha megértenék,
hogy a környék mit jelent számukra.
Loízát Puerto Ricóban a hagyományok fővárosának nevezik,
és az afro-Puerto Ricó-i identitás egyik bástyája.
Az őseikkel való kapcsolatot jelenti, nem csak egy ingatlant.
Szabad-e hagyni azt,
hogy az éghajlatváltozás elűzzön a szülőhelyünkről?
Az ország egyes részein az újjáépítésnek egyszerűen nincs értelme.
Az ország más részein esetleg bizonyos műszaki megoldások segíthetnek.
Egyre jobb, szélnek ellenálló épületeket tudunk építeni,
kontrollált körülmények között végzett kísérleteknek,
és valós tapasztalatoknak köszönhetően.
Ez a floridai Mexico Beach a Michael hurrikán előtt,
és utána.
Házak tucatjai dőltek össze.
Ez azonban szinte sértetlen maradt.
A falai öntött vasbetonból vannak,
ami 15-20%-kal emelte az építési költségeket.
Az utca másik végén a Habitat for Humanity házai
szintén túlélték a vihart,
néhány jóval olcsóbb megerősítésnek köszönhetően.
Fém kötőelemek, célzottan elhelyezett szögek,
és szigetelt ablakárnyékolók,
mindez csak néhány százalékkal növelte az építési költségeket.
Kicsit komplikáltabb és drágább egy régi ház megerősítése,
de egy várost utólag megerősíteni hihetetlenül nehéz.
Egyes gazdagabb nagyvárosi területek milliárdokat költenek a védekezésre.
Oszaka árvízveszélyes repülőterét magasítja újabb és újabb rétegekkel.
Sanghaj egy szivacsszerű város kialakításra esküdött fel, sok parkkal
és csatornával, hogy az áradást felvegyék és eltérítsék.
New York városa pedig merész dolgot tervez.
Az általunk kezdeményezett vállalkozás becsült költsége tízmilliárd dollár,
és Alsó-Manhattan partvonalát tolnánk ki
az East River irányába.
Vakmerő, de mindenekelőtt szükséges.
A nagyvárosok terveiben sokszor szerepelnek hatalmas falak
a vihardagály feltartóztatására. Ilyeneket már több száz éve építünk,
de kiderült, hogy a tenger felé néző falak által okozott turbulencia
alámossa a környező partokat.
Drága a megépítésük, és gyakran kell drága javításokat végezni.
Sok emberi fortély kerül bevetésre, de a hurrikánok még mindig erősebbek.
Van valami, ami sokkal hatékonyabb az óriási falak építésénél,
és ez a lápok helyreállítása.
1999-ben
egy ciklon landolt Kelet-Indiában.
A falu házait átlagosan 7000 rúpia kár érte,
egy átlagos család éves bevételének közel egyharmada.
Ebben a faluban a kár ennek csak az ötöde volt,
mert egy mangroveerdő védelmezte.
A mangrovék az egész földön élő pajzsként és szivacsként működnek,
felszívják az árvizeket,
és 65 milliárd dollárnyi ingatlankárt előznek meg évente.
A ciklonok természetesen a mangrovefákat is károsítják,
de az egészséges erdő magától megújul, ellentétben az épített falakkal,
és visszafordítja az eróziót, mivel a gyökerek megfogják az üledéket.
A mangrovefák körül a talaj emelkedése elérheti az évi egy centimétert,
ami több, mint a tengerszint emelkedése.
Partjaink másféle természetes akadályokkal is rendelkeznek.
A vizes területek, akár a mangroveerdők, sok millió liter vizet tudnak megfogni,
a zátonyok felfogják a vihardagály erejét.
A dűnék is védelmeznek minket.
Puerto Rico partjain egykor magas dűnék voltak,
de az 1950-es években, amikor San Juan fejlődésnek indult,
sok homokot elvittek az új reptéri kifutópályák építéséhez.
Ami megmaradt, azt a napi forgalom tovább rongálta,
és a Maria vihardagálya könnyűszerrel áthaladt rajta.
A Puerto Rico Egyetem tudósai,
helyi közösségekkel összefogva mérik fel a károsodást,
és állítják helyre a dűnéket.
És hasonló projektek sok helyen zajlanak.
Egyre többen tekintenek a vizes területekre
a felhőkarcolókkal azonos értékként.
Ezeken múlik, mennyit tudunk megmenteni
az Egyesült Államok déli és délkeleti részéből.
Amit nem szeretnék,
az az, hogy a társadalom peremén élők, a szegény közösségek
fizessenek meg azzal, hogy el kell költözniük
míg a gazdagabb közösségeknek
tengeri védőfalak, és más védelmi rendszerek épülnek.
De ez logikus lépés egy olyan kormány esetében,
amelyik korlátozott erőforrásokkal bír, és a bevételeit félti.
Vegyünk két családot, kétféle házat, kétféle környéket.
Az olcsóbb ház valószínűleg sérülékenyebb.
Ha a kormány ezt a házat védelmezi, és a drága ház sérül meg.
drágább lesz a javítás,
a kormánynak sok segélyt kell fizetnie,
és ha a család elköltözik, gazdag adófizetőket veszít el.
Az anyagiakat egyszerű kiszámolni.
Több pénzt takarítok meg, ha ott fektetek be,
ahol a milliós házak vannak.
Az egyenlőtlenség
mindig a katasztrófa után, a helyreállításnál igazán nagy.
Egy természeti katasztrófákkal foglalkozó tanulmány szerint
az afroamerikai és latin háztartások anyagi helyzete általában romlik
a katasztrófa után. Ez érthető. De meglepő módon…
A katasztrófa sújtotta területen élő fehéreké általában javul.
Átlagosan 126 000 dollárral.
A jómódúbb családoknak általában jó lakásbiztosításuk van,
ami fedezi a helyreállítás költségeit.
Egészségbiztosításuk lehetővé teszi testük és lelkük gyógyíttatását.
És nagyobb eséllyel tudnak kormányzati segélyért folyamodni.
Helyreállított körülményeik között folytathatják életüket.
Az alacsony jövedelmű családok pedig
olykor az egész otthonukat elveszítik.
Az otthonuk esetleg
családon belül öröklődött,
és nem rendelkezik dokumentációval.
Rengeteg informális megállapodás létezik.
Tulajdoni lap szükséges ahhoz, hogy segítséget kérhess.
Ezért sokan elveszítették azt a házat, vagy földet,
ami nemzedékek óta a családjuké,
egy pár száz dolláros kár miatt. Ez gyakori eset.
Olyan családok, akiknek a költözés túl drága,
az otthonmaradás is túl drága.
INGATLANÁRVERÉS
Ha nem kapnak segítséget most, hogy lenne hihető,
hogy egy katasztrófa idején a kormány segíteni fog? Nem az.
Örülünk, hogy eljöttek
megtárgyalni az idei hurrikánszezon előkészületeit.
Még 2007-ben
Craig Fugate kongresszusi meghallgatáson vett részt.
Egy feladatról szeretnék beszélni.
Tegyük fel, hogy Dél-Floridára egy ötös kategóriájú hurrikán csap le,
hasonló az 1926-os Nagy Miami hurrikánhoz.
Az a hurrikán több száz embert ölt meg, és 40 000 ember lett hajléktalan,
a megye lakóinak közel egyharmada.
Fugate egy szimulációt futtatott le.
Azt kérdeztük, „Ha ma csapna le, mit tudnánk tenni?”
Elemezni kezdtük a szükségleteket.
és nem tudtunk megbirkózni velük Nem volt elég erőforrásunk.
Több mint hatmillió ember él az érintett területen.
A gyakorlat közben rájöttem,
hogy mindenkit segítségre váró áldozatnak tekintünk,
aki arra vár, hogy megmentsék.
Pedig a katasztrófák során, amiket átéltem,
az emberek nem vártak. Leggyorsabban a szomszédok nyújtottak segítséget.
Voltak nők, akik közösségi konyhákat állítottak fel,
és 30-40 fő számára főztek.
Megkérdeztük, „Ha több nyersanyagot és gázt hozunk,
tudnátok 300 adagot főzni 30 helyett?”
Mind igent mondtak.
Loízában, és Puerto Ricóban mindenütt,
szomszédok vittek élelmet és vizet, ők tartották számon a rászorulókat,
szereltek fel napelemeket,
és hoztak létre a készletek megosztására okostelefonos alkalmazást.
Döbbenetesen innovatív módszerekkel álltak elő
a kormányzati támogatás hiányosságainak pótlására.
A kormányközpontú problémamegoldás nyomorúságos kudarcot fog vallani
egy súlyos katasztrófa esetén.
A szomszédok által nyújtott segítség támogatása
teszi lehetővé, hogy a korlátozott kormányzati forrásokat
a leginkább szenvedőkre koncentráljuk.
Megtapasztaltuk, hogy a gyógyulás több dimenzióból áll.
Hogy az örömnek,
a játéknak,
központi szerepe van az emberek életminőségében.
A loízai zene közösségi tevékenység.
Alkalmat nyújt a közösségnek arra, hogy összejöjjön
zenélni, énekelni és táncolni,
és csak úgy együtt lenni.
Azok a helyek tudtak leginkább helytállni a bajban,
ahol istápolták és támogatták
a létező közösségi kötelékeket.
Érzékelhető, ahogy az emberek ebből a forrásból energiát merítenek
az életükhöz.
De minden erőforrásnak vannak határai.
Négy évvel a Maria után Loízában még mindig sok háztetőt
kék műanyag borít.
Afrika part menti vizeiből pedig
bármikor új katasztrófa okozója perdülhet ki a színpadra.
Minden törékeny, és könnyen összedőlhet.
Reméljük, nem jön egy újabb hurrikán.
A feliratot fordította: Pers Dóra