V září roku 2017
se Karibikem prohnal hurikán Maria
a udeřil v Portoriku.
Ten hurikán zněl jako zvíře.
Jako zvíře na lovu, které vrčí
a všechno ničí.
Je strašné být v takové situaci, kdy nic nezmůžete.
Viděla jsem zničit celých 20 let mé práce.
Řekněte mi, co se dělo posledních 24 hodin.
Peklo.
Bylo to hrozný.
Nikdy předtím jsem nic takového nezažila
a doufám, že už to nikdy nezažiju.
Do San Juan jsem přijel dva dny po tom hurikánu.
Celou dobu, co jsem tam byl, nešla voda ani elektřina.
Můžu vám říct z první ruky,
že když zažijete hurikán
a bojíte se o domov nebo o své blízké,
poznamená vás to na duši po zbytek života.
Stále více lidí žije v místech, kudy se ženou hurikány,
které nejspíš budou kvůli oteplování planety ještě ničivější.
I když hurikány možná nebudou častější,
budou ty, které přijdou,
mnohem nebezpečnější a ničivější.
Co tedy můžeme udělat pro bezpečí našich komunit
tváří v tvář této kataklyzmatické síle?
Můžeme se naučit odolávat blížícím se bouřím?
Velká bouře přímo uprostřed zorného pole.
Hurikány doprovázejí prudké ničivé větry,
silné deště a přílivy.
Lodě jsou před běsněním tajfunu bezmocné.
Lidé žijící západně od New Orleans mají zatím štěstí,
ale pro mnoho lidí jsou vzpomínky na velké bouře 60. let velice živé.
Je mi 61 let,
takže jsou všechny strašidelné. Měli by je brát vážně.
HURIKÁNY
V roce 1959, když probíhala Studená válka,
se v San Francisku sešly stovky vědců
a snažily se zodpovědět jednoduchou otázku:
„Nemůžeme ty jaderné zbraně použít na něco hezkého?“
Měli spoustu nápadů.
Proměnit krátery po výbuchu na lodní kanál.
Využít teplo z bomby na destilaci mořské vody.
A odpálit atomovku v oku hurikánu
a pokusit se ho odklonit.
Ten nápad je pořád neuvěřitelně lákavý,
až tak, že americká agentura, která studuje hurikány,
ji má zařazenou mezi nejčastější otázky.
NENÍ TO DOBRÝ NÁPAD.
Hlavním problémem je, že nemáme dost velkou bombu.
Toto jsou vzácné záběry nejsilnější atomovky, kterou kdy odpálili,
Cara-bomby ze Sovětského svazu.
Byl to výbuch o síle 50 megatun
a uvolnil ohromné množství energie.
Ale plně rozvinutý hurikán může uvolnit
takové množství energie každých pár hodin.
Kdybyste bombardovali hurikán, výsledkem by nejspíš byl
radioaktivní hurikán.
Tyto bouře jsou tak silné,
protože působí v úplně jiném měřítku.
Pohánějí je ohromné pásy oceánů
a rotace planety.
Sluneční paprsky ohřívají vodu, která se vypařuje a stoupá,
tvoří se ohromné bouřkové mraky
a dole u hladiny kapsa nízkého tlaku.
Tento prostor hned zaplní okolní vzduch,
ale odkloní ho Coriolisův efekt.
Vzduch, který se šíří na velké vzdálenosti po zemském povrchu, se zakřivuje.
Celou strukturu to roztočí
proti směru hodinových ručiček na severní polokouli a po směru na jižní.
U rovníku je Coriolisův efekt příliš slabý
a blízko pólů je příliš studená voda.
Ale v této zóně jsou podmínky akorát.
Každým rokem zasáhnou cyklóny více než 100 miliónů lidí
a víc než každý pátý člověk na Zemi
mu může stát v cestě.
Technicky vzato jsou to všechno tropické cyklóny,
ale tady jsou známé jako tajfuny
a zde jako hurikány.
Jedna z jejich běžných tras prochází Karibikem
a Portoriko zasáhnou každých pár let.
Ale to neznamená, že bylo připravené na ten velký.
Tohle je září roku 2017. Pár hurikánů ohrožuje Karibik,
ale Maria byla jen slabý vír v proudu vzduchu,
který se valil z afrického pobřeží.
Vytvořily se bouřkové mraky, začaly se točit
a objevilo se oko hurikánu, centrum děsivého ticha,
obklopené větry rychlými jako rychlík.
Dosáhly rychlosti 280 kilometrů za hodinu,
takže z Mariy byla bouře kategorie 5.
Byla to kategorie 5 a měla trasu, která vypadala,
že zasáhne Portoriko.
Tanya vede Taller Salud.
Je to podpůrná nezisková organizace pro ženy
se sídlem asi 30 kilometrů od hlavního města Portorika,
pobřežního města Loíza.
Bylo založeno jako vesnice uprchlých otroků.
V Loíze žije 60 % lidí,
kteří se identifikují jako černošští Afro-Portorikánci.
Město leží mezi dvěma řekami, oceánem a obrovskou bažinou,
což obyvatelům pomohlo chránit svou Afro-Portorickou kulturu.
Loízeños vynalezli bombu,
fúzi španělské a africké hudby.
Ale kvůli své poloze byla Loíza také izolovaná
od ekonomického vývoje San Juanu.
V 50. a 60. letech se s ní jaksi nepočítalo při plánování.
Velkou roli hrál rasismus.
Neudělalo se nic, co by zajistilo fyzický konkrétní přístup
do nemocnic, univerzit a obecné infrastruktury.
Chudoba a všechna ta voda způsobily,
že Loíza byla obzvlášť zranitelná, když udeřila Maria.
Hurikány před sebou ženou oceán
a vytváří obrovské vlny.
A tato vzedmutá bouře nahlodala pobřeží u Loízy.
Mraky zároveň vypustily zásoby mořské vody,
což přeplnilo řeky a zaplavilo celé čtvrti.
Na některých místech dosáhla povodeň výšky metr a půl a víc,
takže zaplavila domy.
Část povodně tvořily splašky.
Loíza byla jedním z nejzasaženějších měst v Portoriku.
Tři tisíce domů bylo zničeno.
A Loíza je součástí globálního vzorce.
Chudší komunity často žijí v místech ohrožených záplavami.
Platí to o vietnamských městech
a v jihozápadní Bangladéši.
Nebo žijí blízko továren,
jako v Houstonu v Texasu.
V roce 2017 hurikán Harvey shodil na tuto oblast přes metr deště
a zničil zdejší skládky toxického odpadu.
Hurikánové povodně mohou kontaminovat okolní komunity.
Chudé oblasti jsou zranitelnější
a mají menší šanci na rychlou pomoc.
Portoriko byl zářný příklad.
Družicové snímky ukazují světla na ostrově před bouří a po ní.
Jak měsíce ubíhaly a v San Juan obnovili elektřinu,
odlehlejší oblasti včetně Loízy zůstávaly v temnotě.
Bývalý guvernér Portorika
tweetoval fotku operace provedené za světla baterky.
Ledvinové pacienty museli do fungujícího dialyzačního centra vozit letadlem.
Diabetici si nemohli chladit inzulín.
Je to neuvěřitelné. Je to krize, která zasáhla celou zemi.
Následující týdny a měsíce po Marii počet obětí dál stoupal.
Byly ztraceny životy,
které měly být chráněny.
Jevy jsou přírodní
a katastrofy jsou politické.
Portoriko je území USA,
takže požádalo o pomoc federální vládu.
Bez pomoci se pokračující humanitární krize jen zhorší.
Obyvatelé Portorika jsou američtí občané.
Tohle je úkol pro federální vládu.
Ale federálové posílali pomoc pomalu
a vláda ostrova nezvládla distribuci.
Pár lidí, kteří těmto rizikům nečelí,
rozhoduje o komunitách
se spoustou zkušeností s přípravou a zvládáním katastrof.
Je to tak povýšenecké a kruté.
Následky Mariy byly tragické,
ale před bouří došlo k malému vítězství.
Díky desetiletím lidské vynalézavosti
obyvatelé Portorika věděli, že se blíží.
Původní obyvatelé Karibiku jako Tainové
se naučili rozeznat první známky těchto bouří.
Vysoké jemné mraky
a fregatky, které přilétají domů hřadovat v neobvyklý čas.
Nováčci na ostrovech tato varování ignorovali.
V roce 1780 se Karibikem prohnal hurikán
a za pár dní zabil 22 000 lidí.
Ale když v roce 1928 proletěla podobně silná bouře Portorikem,
barometry v San Juanu zachytily propad atmosférického tlaku,
který předchází silným bouřím.
Po celém ostrově se rozeslaly telegrafické výstrahy
a rádia vysílala varování.
Výsledkem byl jen zlomek obětí.
A naše předpovědi se stále zlepšují.
Ze všech koutů Karibiku
přicházejí 24 hodin denně informace o počasí
z ostrovních meteostanic
a z letadel rozvědky letectva a námořnictva.
A pak v roce 1961
přišla průkopnická zpráva o hurikánu Carla.
Poprvé se v televizi objevily radarové snímky hurikánu.
Tady vidíte oko hurikánu.
Tisíce lidí uprchly do bezpečí,
jen když viděly velikost bouře na mapě.
A ve stejný den
přišlo další velké prvenství.
Družice TIROS-3 spatřila hurikán z vesmíru dřív,
než lidé na zemi zjistili, že existuje.
Je to jen první krok k pokročilým předpovědím počasí.
O deset let později byly dvoudenní předpovědi nepřesné o skoro 500 kilometrů
a toto číslo setrvale klesá až na dnešních 80 kilometrů.
Takže umírá méně lidí.
V 60. letech se v bouřkových vodách
utopily desítky tisíc lidí.
Nyní to bývají stovky.
I když byla dobrá předpověď i všechny přípravné kroky,
neznamená to, že nenastanou škody.
Craig Fugate byl ředitel americké agentury FEMA,
která se zabývá přírodními katastrofami.
Předpověď trasy se ohromně zlepšila.
Předpovědi intenzity zaostávají.
Síla hurikánu se může skokově měnit,
což může meteorology překvapit.
Včera to byla tropická bouře.
Předpověď intenzity ukazuje velké změny.
Nikdo nečekal, že bude tak silná.
Takové rychlé zesílení je extrémně nebezpečné,
pokud si veřejnost říká:
„Vždyť to je jen kategorie 1.“
O 24 hodin později je to kategorie 5.
„Kdybych věděl, že to bude kategorie 5, evakuoval bych se.“
Vědci si myslí, že toto rychlé zesílení je častější
kvůli klimatickým změnám.
O změně podnebí mluvím v minulém čase. Už se změnilo
a už teď můžeme naměřit významně vyšší hladinu oceánů.
Skoro o 25 centimetrů.
Mnoho velkých měst už je blízko hladiny
a moře a oceány nejspíš do konce století stoupnou ještě o několik centimetrů.
Každý centimetr navíc přispívá k vzedmutí dalších bouří.
A proto jsou záplavy z pobřežních bouří,
ale hlavně hurikánů, mnohem ničivější.
A teplejší vody zřejmě pohánějí rychlejší vítr
a deštivější bouře.
A jak se ohřívá voda blíž k pólům,
máme důkazy o tom, že se zóny cyklónů rozšíří.
Ale nevíme to jistě. Globální oteplování může mít zvláštní následky.
Například se zdá, že hurikány cestují pomaleji.
Vzpomeňme si na hurikán Dorian,
který několik dní doslova seděl na Grand Bahamě
a byl to velký hurikán.
Tropické cyklóny způsobují stále dražší škody
a klimatické změny to asi ještě zhorší.
Ale trend, který jsme zatím viděli, je způsoben hlavně tím,
že lidé staví víc věcí hurikánům do cesty.
Mezi lety 1970 až 2010
se světová populace téměř zdvojnásobila
a v pobřežních oblastech ohrožených hurikány téměř ztrojnásobila.
Ale ne všichni budou moci zůstat.
Víc lidí se musí rozhodovat, jestli odejdou.
Tyto ohrožené komunity jsou pragmatické.
Chápou, že tam nebude možné žít,
ale také požadují uznání toho,
co pro ně země znamená.
Loíze se říká hlavní město tradic v Portoriku
a je to pevnost afro-portorikánské identity.
Spojuje je s jejich předky. Je to víc než jen pozemek.
Měli bychom klimatickým změnám dovolit, aby nás vyhnaly z našich komunit?
V některých částech země nebude rekonstrukce dávat smysl.
V jiných částech země to může být technické řešení.
Stavíme domy, které lépe odolávají větru,
díky kontrolovaným experimentům
a zkušenostem z reálného světa.
Toto je Mexico Beach na Floridě před hurikánem Michaelem.
A tady je poté.
Zřítila se spousta domů,
ale tenhle přežil skoro bez úhony.
Stěny má z litého armovaného betonu,
což zvýšilo náklady na výstavbu o 15 až 20 %.
O kus dál však domy sociálního bydlení
také přežily bouři,
a to díky levnějším výztužím,
jako jsou kovové pásky, strategicky rozmístěné hřebíky
a zabedněné okenice,
což zvýšilo stavební náklady jen o pár procentních bodů.
Upravit staré domy je trochu složitější a dražší
a upravit stará města je neuvěřitelně náročné.
Některé bohatší městské části na obranu vydávají miliardy.
Ósaka zvedá své letiště náchylné k povodním
přidáváním dalších vrstev dláždění.
Šanghaj se rozhodla stát se „houbou“,
kde bude spousta parků a vodních cest, které povodeň pohltí nebo přesměrují.
A New York má odvážné plány.
Zahájíme úsilí, jehož cena se odhaduje na deset miliard dolarů,
prodloužit pobřeží Dolního Manhattanu
do Východní řeky.
Je to odvážné, ale hlavně je to nutné.
Spousta velkých městských plánů zahrnuje stavbu mohutných zdí,
které zadrží bouřkové vlny, což děláme už přes století.
Ale ukázalo se, že turbulence, které tyto stěny vytvářejí,
způsobují, že pláže kolem nich mizí rychleji.
Jejich výstavba je také drahá a často vyžadují drahé opravy.
Lidstvo zapojilo soustu důvtipu, ale hurikány nás stále pokořují.
Jedna věc, která bude mnohem účinnější než stavba obřích zdí,
je obnova mokřadů.
V roce 1999
udeřil cyklón ve východní Indii.
Průměrná škoda na domech v této vesnici byla 7 000 rupií,
což je skoro třetina ročního výdělku průměrné rodiny.
V této vesnici však byly škody jen pětinové,
protože ji chránil mangrovový les.
Po celém světě se mangrovy chovají jako fyzický štít a houba.
Pohlcují záplavovou vodu
a každý rok zabrání škodám na majetku ve výši 65 miliard dolarů ročně.
Samozřejmě, že cyklóny poškozují i mangrovy,
ale zdravé lesy se na rozdíl od umělých zdí opraví samy
a vyrovnávají erozi díky sedimentům, které se zachytávají v kořenech.
Země kolem mangrovů se může každý rok zvednou až o 10 mm,
rychleji, než stoupá hladina moře.
A naše břehy mají i jiné přírodní bariéry.
Mokřady, které stejně jako mangrovy pojmou miliony litrů vody,
a útesy, které fyzicky absorbují bouřkové vlny.
Pomoci nám mohou i duny.
Na pobřeží Portorika byly kdysi obrovské duny,
ale v 50. letech, když San Juan vzkvétal,
se spousta dun využila na stavbu letištních ranvejí.
To, co zbylo, zničil lidský provoz
a vlna bouře Maria to hravě překonala.
Vědci z Portorické univerzity
se spojili s místními komunitami, aby posoudili škody a obnovili duny.
A podobné projekty se dělají všude.
Čím dál víc lidí bere mokřady jako místa,
která jsou pro nás stejně důležitá
jako vysoké mrakodrapy.
To rozhodne,
kolik z východních a jihovýchodních Spojených států můžeme zachránit.
Nerad bych viděl,
že okrajové a chudé komunity budou pod tlakem,
aby se přestěhovaly,
zatímco pro bohatší komunity se postaví vlnolamy
a ochranné systémy.
To je však logické, pokud jste vláda s omezenými zdroji
a jde vám o peníze.
Řekněme, že máte dvě rodiny ve dvou domech ve dvou různých čtvrtích.
Levnější dům je asi zranitelnější,
ale když vláda ten dům ochrání a zásah dostane drahý dům,
oprava bude stát víc,
vládní pomoc bude muset být vyšší,
a když se ta rodina odstěhuje, přijde o bohaté daňové poplatníky.
Je to prostá matematika.
Ušetřím víc peněz, když budu investovat tam,
kde stojí domy za miliony.
Ta nejvíc nerovná fáze
každé katastrofy nastává při obnově.
Jedna studie velkých přírodních katastrof zjistila,
že černošské a hispánské domácnosti přicházejí o víc peněz.
To dává smysl. Ale překvapivě…
Běloši v zónách katastrofy
mají sklon ke zvýšení čistého jmění.
Získali průměrně 126 000 dolarů.
Bohatější rodiny mívají dobré pojištění domů na pokrytí oprav,
zdravotní pojištění, které jim pomůže zahojit tělo i duši,
a prostředky, aby mohli úspěšně žádat o vládní pomoc.
Pak se mohou úspěšně vrátit na místo, které se vzpamatovává.
Na druhou stranu rodiny s nízkým příjmem
někdy úplně ztratí domov.
Mají třeba dům,
který se předával v rodině,
takže nemají vždy dokumentaci.
Mají spoustu neformálních dohod.
K některým žádostem o pomoc potřebujete smlouvy.
Takže spousta lidí přišla o domy a půdu,
kterou měli v rodině celé generace,
kvůli škodám za pár dolarů způsobených hurikány. Je to běžné.
Pro rodiny, které si nemohou dovolit stěhování,
je setrvání příliš drahé.
Pokud nepodporujeme lidi nyní,
jak můžeme věřit vládám, že jim tu podporu dají,
až udeří katastrofa?
Nemůžeme.
Jsme rádi, že jste všichni přišli,
abychom probrali přípravy na letošní sezónu hurikánů.
V roce 2007
Craig Fugate vypovídal před Kongresem.
Chci mluvit o jedné výzvě.
Hurikán kategorie 5 na jižní Floridě,
podobný Velkému hurikánu v Miami z roku roce 1926.
Ten hurikán zabil stovky lidí a zanechal asi 40 000 lidí bez domova,
což je téměř třetina tamních obyvatel.
A Fugate provedl simulaci.
Řekli jsme si: „Kdyby udeřil dnes, jak by vypadala reakce?“
Začali jsme analyzovat potřeby
a nemohli jsme je uspokojit. Neměli jsme dost zdrojů.
V zasažené oblasti bylo přes šest milionů lidí.
Během tohoto cvičení jsem si uvědomil,
že všechny považujeme za oběti,
které čekají, až je někdo zachrání.
Ale při žádné katastrofě, u které jsem byl, lidé nečekali.
Nejrychlejší reakcí byla sousedská výpomoc.
Několik žen zřídilo komunitní kuchyně
a vařilo pro 30 až 60 lidí.
Tak jsme se zeptali: „Když seženeme víc jídla a plynu,
uvaříte pro 300 lidí místo pro 30?“
Všechny řekly ano.
V Loíze a v celém Portoriku
sousedé dodávali jídlo a vodu, hlídali zranitelné,
instalovali solární panely
a vytvořili aplikaci do mobilu na sdílení zásob.
Přišli s výrazně inovativními způsoby,
jak se vypořádat s nedostatkem státní podpory na místě.
Vládní řešení problémů při takto rozsáhlých událostech zcela selhává.
Čím víc sousedů bude pomáhat sousedům,
tím lépe budeme moci omezené vládní zdroje směřovat k lidem,
kteří je potřebují nejvíc.
Zjistili jsme, že obnova má několik dimenzí.
Ta radost a hravost
je ústředním prvkem celkové pohody.
V Loíze se hudba produkuje v komunitě.
Dává to komunitě příležitost se sejít a hrát hudbu,
zpívat a tančit a prostě být spolu.
S katastrofami si poradili nejlíp tam,
kde podporují a pečují o vazby v komunitě.
Vidíte, jak z tohoto zdroje lidé čerpají sílu jít dál.
Ale každý zdroj má své hranice.
Čtyři roky po Marii je mnoho střech v Loíze
stále zahaleno do modré.
A ve vodách u Afrického pobřeží
by se mohla zrodit nová katastrofa.
Všechno je křehké a může se snadno zhroutit.
Tím chci říct, že nepotřebujeme další hurikán.
Překlad titulků: Zdenka Slezáková