1856-ban
egy Eunice Foote nevű tudós
végzett egy kísérletet.
Egy csőbe közönséges levegőt,
egy másikba szén-dioxidot zárt.
Hőmérőt helyezett az üvegekbe, és kitette őket a napra.
Azt vette észre, hogy a szén-dioxiddal töltött cső
sokkal jobban felforrósodott, és lassabban hűlt le.
Eredményei közzétételekor megjegyezte,
„Ha a légkört ez a gáz alkotná,
földünkön magas hőmérséklet uralkodna.”
Három évvel később, Edwin Drake olajat talált
Pennsylvania nyugati részén
Száz évvel az első kút után
az amerikai olajipar a századik születésnapját ünnepelte.
Meghívták Teller Ede fizikust,
az atombomba egyik feltalálóját,
hogy beszédet mondjon az energia jövőjéről.
„Alighanem újabb üzemanyag forrást kell keresnünk,” mondta a tömegnek.
„Mert a fosszilis tüzelőanyagok égéséből származó többlet szén-dioxid
üvegházhatást vált ki.”
Ami véleménye szerint elvezethet a sarki jégtakaró megolvadásához
és New York víz alá kerüléséhez.
1965-re az amerikai tudósok már indokoltnak látták,
KLÍMATUDÓS
hogy erre hivatalosan figyelmeztessék az elnököt,
Lyndon B. Johnsont.
Tíz évvel később az Exxon tudósainak előrejelzései is komorak.
BECSÜLT GLOBÁLIS ÁTLAGHŐMÉRSÉKLET
1988-ra vezércikktémává lett.
ELINDULT A GLOBÁLIS FELMELEGEDÉS
És azóta
folyamatosan pumpáljuk a szén-dioxidot a légkörbe,
egyre gyorsuló ütemben.
A világ gazdasága ma
túlnyomórészt fosszilis tüzelőanyagokkal működik.
Egyharmad részben kőolajjal.
Ironikus, hogy azok az anyagok,
amelyek a fejlődés mai szintjére segítettek minket,
pontosan azok, amelyek most civilizációnk jövőjét veszélyeztetik.
A kormányok kezdenek egyetérteni abban,
hogy nem szabad megengednünk 1,5 Celsius-foknál nagyobb felmelegedést.
És jó úton vagyunk ahhoz, hogy ezt 2030-ra mégis túllépjük.
Miért olyan nehéz leállni?
Meg tudjuk-e tenni időben?
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Egy ipari állam nem tud meglenni olaj nélkül.
Újfajta szabadságot hozott az életünkbe.
Felbecsülhetetlen értékű olajkincs a trópusi szigeteken.
A gazdagság teljesen felforgatja Arábia régi életét.
A nigériai kormány
az olajat jobban szereti a mi életünknél.
Egyre több szén-dioxid vesz körül minket.
Ha az ember folytatja a környezet rongálását,
A Föld is terméketlen pusztasággá válhat.
OLAJ
Az olaj története geopolitikai érdekellentétekről,
technológiai fejlődésről és intenzív versenyről szól.
Az olaj története az egyenlőtlenség története.
Az uralmi helyzet története.
Az a Nigéria, ahol én születtem,
KÖRNYEZETVÉDELMI AKTIVISTA
a brit gyarmati uralom vége előtti utolsó évek Nigériája volt.
Akkor a mezőgazdaság volt a fő gazdasági tevékenység.
Gyapot északon,
kakaó nyugaton, és gumi a középnyugati részen.
És azon a területen, ahol Nnimmo felnőtt, a halászat.
A Niger deltavidékét
keresztbe-kasul szabdalják mindenféle vizek.
Erek, patakok, folyók, tölcsértorkolatok.
A Guineai-öböl legtöbb halának itt van a szaporodóhelye.
Olyan bőség volt, hogy a halászok dagálykor csak kitették a csapdákat,
apálynál pedig összeszedték őket. Esténként pedig…
A gyerekek ültek a holdfényben és hallgatták az öregek történeteit.
Nem tudták, hogy ahol ülnek, a Föld egyik olajban leggazdagabb régiója.
Amíg a britek a Shellnek és a BP-nek
kizárólagos engedélyt nem adtak az olaj utáni kutatásra.
A fekete aranyat 1956-ban találták meg.
NIGÉRIÁBAN OLAJAT TALÁLTAK
A nigériaiak komolyan reménykedtek abban, hogy az olaj felfedezése
pozitív hatással lesz a gazdasági életre,
az emberek egészségi állapotára, a foglalkoztatásra és minden másra.
Pár évvel később Nigéria függetlenné vált.
A jövő fényesnek tűnt.
Hiszen a fosszilis üzemanyagok más országokat is átalakítottak.
A világ leggazdagabb nemzetei valaha jóval szegényebbek voltak.
Egy ember annyit tudott dolgozni,
A BP IGAZGATÓJA 1995 ÉS 2007 KÖZÖTT
amennyit a két keze,
esetleg egy ló vagy öszvér segítsége lehetővé tett.
Ezen először a szén felfedezése változtatott.
Az óceánok és mocsarak ősi élőlényei
magukba szívták a nap erejét.
Maradványaik több millió év alatt szénné sűrűsödtek össze.
Egy-két kilométerrel mélyebben pedig
földgázzá és a kőolajjá.
A napenergiának eme időkapszulájával, a szénnel tüzelve
lett Nagy-Britannia az első iparosodott országgá,
és a leghatalmasabb birodalommá,
amit a világ valaha látott.
Aztán jött az olaj.
Robbanásszerű fejlődés vette kezdetét.
Felfedezték, hogy a benzin,
ami az olajfinomítás hulladékanyagának számított,
valójában kitűnő üzemanyag autók számára.
Az olaj volt a legtöményebb folyékony energiaforrás,
amihez ember hozzáférhetett.
A Brit Királyi Haditengerészet számára kezdettől fogva nagyon fontos volt,
hogy brit fennhatóság alatt álló olajhoz jusson.
Magánbefektetők társulásaként indult,
egy kalandos expedíció finanszírozására,
ami olajat keresett
a perzsa Zagrosz-hegység elődombságainak területén.
Így indult az Angol-Perzsa Olajvállalat.
Ezt később átnevezték British Petroleumra.
A legjobbkor érkeztek.
Az első világháború lovassági rohamokkal és lovon közlekedő emberekkel kezdődött.
Aztán repülőgépekkel,
tankokkal és teherautókkal ért véget.
A szövetségesek hajói szénről olajra váltva
ENERGIA- ÉS KLÍMAKUTATÁSI VEZETŐ BROOKINGS INTÉZET
távolabb jutottak egy tankolással.
NÉMETORSZÁG KAPITULÁL
Az olaj mozgásba hozta a világot.
Az emberek újfajta szabadságra találtak,
bárhová eljuthattak autóval vagy repülőgéppel.
Több millió embert húzott ki a szegénységből.
Az olaj hozta létre a modern világot.
Csővezetékeket építettek, utakat,
benzinkutakat és olajfinomítókat.
Mindenki olajba és gázba akart befektetni.
De a nyereség elosztása igazságtalan volt.
A Perzsia sivatagja alatt felfedezett kőolajóceánnal indult el
a közel-keleti olaj felvirágzása.
Irán a saját olajából eredő haszonnak csak egy töredékét kapta,
a többit a britek söpörték be.
Úgy döntöttek, elegük van ebből.
A magukban régóta füstölgő nacionalisták világosan kifejezték,
az olajipar saját kezükbe vételét és a brit cég kisajátítását tervezik.
Ezért 1953-ban
Nagy-Britannia és az Egyesült Államok
puccsot szervezett, hogy megbuktassa a demokratikusan megválasztott vezetőt,
és megszilárdítsa a sah uralmát.
Őt nyitottabbnak érezték arra,
hogy a Nyugattal jó kapcsolatot tartson fent.
Így került oda a fiatal Lord Browne.
Gyerekkoromban sok évet töltöttem Iránban,
amikor apám az olajiparban dolgozott.
Amikor 18 éves lett,
ő is a British Petroleumnál kapott állást.
Amikor az olajiparban kezdtem dolgozni, azt gondoltam,
olyan problémákkal foglalkozhatok, amikre még nincs megoldás.
Hogy lehet olajat használva tovább és messzebbre jutni?
Akkoriban a BP
egyike volt mindössze három ország hét cégének,
melyek a világ olajkészleteinek 85%-át a kezükben tartották.
És Nigériában
gyorsan kiderült, hogy az olaj
nem jelent általános jólétet.
A gyarmati uralom idején
a britek különböző államokat kényszerítettek egy nemzetbe.
A függetlenség elnyerése után az a régió, ahol Nnimmo született,
bejelentette, hogy kiválik.
Gyerekként nem egészen értettem,
mi forog kockán.
Számomra az volt a legizgalmasabb,
hogy Biafra néven létrejön egy új nemzet.
Ez a régió azonban magában foglalta a Niger deltájának nagy részét,
és annak olajkészleteit.
Vagyis amikor Nigéria kormánya háborút indított ellenük,
azt a britek támogatták.
A falu többé-kevésbé háborús csatatérré vált.
A kormány ostromzár alá vette a régiót.
Becslések szerint több mint egymillió civil lakos
halt éhen.
Néha még mindig hallom a hangokat,
ahogy az emberek segítségért vagy ételért könyörögnek.
Az ilyet nem könnyű elfelejteni.
Biafra 1970-ben megadta magát.
A következő évben Nigéria csatlakozott az OPEC-hez,
az olajtermelő országok szövetségéhez,
akik a saját készleteik feletti uralmat akarták visszaszerezni.
A 70-es években hatalmukat érvényesítve
emelték az olaj árát és egyes államok
bojkottálták az Egyesült Államokat Izrael katonai támogatása miatt.
Hirtelen válság állt be.
MA NINCS BENZIN
és megrázta a politikai rendet.
A benzinkutak kiapadtak.
A légitársaságok csökkentették a járatok számát.
Gyárakat kellett bezárni.
Az irániak 1979-ben megdöntötték a sah uralmát,
újra kezükbe vették olajkészleteik irányítását
és az árak megint felszöktek.
SAJNOS BENZIN NINCS
Bár ez rossz volt az olajfogyasztóknak…
Hihetetlen. Az ember azt se tudja, hol lesz a vége.
…nagyon megfelelt az olajtermelőknek.
Nigéria Afrika egyik leggazdagabb országa lett.
De a 70-es évek felfutása után
az olajárak zuhanórepülésbe kezdtek,
és velük Nigéria gazdasága is.
Az „erőforrás átok” elmélete szerint
egy ország gazdaságának nem feltétlenül tesz jót
a természeti erőforrások bősége.
Valuta-felértékelődést indíthat el, csökkentve más iparágak versenyképességét.
ÖSSZEOMOLHAT NIGÉRIA OLAJGAZDASÁGA
Zavaros és korrupt lesz a gazdaság.
NIGÉRIA: „JÓLÉTBE FOJTVA”
A gond nem a nyersanyag, hanem az, ahogyan a lehetőségeket kiaknázzák.
A bevétel, amit az olaj egy országnak hoz, csak a dolog egyik fele.
A másik az, hogy ezt ki kapja, és mire fordítódik.
Egy tetemes részt transznacionális cégek visznek el.
Az országban maradó pénz
a Nigériai Nemzeti Kőolajvállalaté lesz,
ennek tulajdonosa a kormányzat
ami az ország olajiparának szabályozásáért is felelős.
Vagyis a működtető azonos a szabályozóval.
A függetlenség kezdete óta
milliárdok tűntek el.
A korrupciónak ezen szintje
nem csak a gazdasági életet zülleszti le,
de az egész politikai rendszert.
És nem ez volt az egyetlen ár, amit az ország fizetett.
A Niger deltavidékén több mint 50 év olajszennyezése
70 000 négyzetkilométernyi mérgező olajmocsarat hozott létre.
A gyerekek kőolajjal borított vízben úsznak.
A várható élettartam 41 év,
alacsonyabb talán nincs is a világon.
A halászoknak már nem elég apálykor csak kitenni a csapdákat.
Vannak halászok, akik lent a folyónál
egész nap és egész éjjel küzdenek, de nem fognak semmit.
És már nincsenek holdfényes éjszakák.
Az olajkitermelők által égetett gáz fáklyái
a nap 24 órájában égnek, minden nap.
Ráadásul Nigéria
egy száraz és forró ország,
vagyis különösen érzékeny a hőmérséklet emelkedésére.
És 2020-ra a globális átlaghőmérséklet
több mint egy fokkal megemelkedett.
A hőhullámok egyre erősebbek, gyakoribbak és gyilkosabbak.
Hurrikánokat hoznak mozgásba, amik gyorsabban erősödnek meg.
Az erdőtüzek során sokkal nagyobb területek égnek le.
A klímaváltozás
nem egy adott év emissziójára reagál,
hanem a széndioxid összes eddig kibocsátott mennyiségére.
Vagyis a problémát a gazdag országok okozták.
Az elmúlt években mi bocsátottunk ki ennyi szén-dioxidot.
Ennek a fejlődő országok isszák a levét.
Máris több millió embernek kellett elmenekülnie az otthonából.
Az óra ketyeg, és azon tűnődhetünk, vajon van-e remény arra,
hogy megússzuk ezt az egészet, és nem zuhan az emberiség egy szakadékba.
Hogy mi forog kockán? Nem a bolygó. Az megmarad.
Mi vagyunk veszélyben.
A világ évente mintegy 50 milliárd tonna
üvegházhatású gázt bocsát ki,
többet, mint valaha.
A kormányok egyetértenek abban,
hogy nettó nulla emissziót kell elérnünk
2050-re.
És elérni a karbonsemlegességet.
Elérni a nettó nulla kibocsátást minden…
…cél a nettó nulla elérése.
…erősen csökkentve a kibocsátást.
…törvény a nettó nulla érdekében.
Nigéria létrehozta az intézményi kereteket
az emisszió 20%-os csökkentésére.
Ez nem olyan, mint a koronavírus,
ahol egy vakcina elég lehet a vírus
és az összes mutáns ellen.
Ez egy széleskörű probléma, ahol sok kérdés kell megoldani.
Sok olyan technológiára lesz szükség,
amit még nem is fejlesztettek ki.
De történtek jelentős változások.
A szél és a napenergia számos országban olcsóbb lett, mint a szén.
Az akkumulátortechnológia gyorsan fejlődik.
A kormányok több víz- és atomerőműbe fektetnek be.
Az elektromos autók ára évről évre csökken.
Hosszú hajó- és repülőutakhoz bioüzemanyagok
és üzemanyagként használható folyékony hidrogén fejlesztése zajlik.
A torta minden egyes szeletéhez születnek megoldások.
A jelenlegi cél nem a nulla széndioxid-kibocsátás elérése.
A kitűzött cél a nettó nulla elérése.
Azt mondják, „Termelünk szén-dioxidot, de ellensúlyozzuk a hatását.”
Erdők és vizes élőhelyek helyreállításával.
A szén-dioxid elnyelésére óceánokban alkalmazható eljárásokkal.
Vagy a széndioxid-lekötés módszerével, ami még mindig elég költséges.
Ez sok hasonló megoldás problémája.
Sok kormány próbálja átbillenteni az egyensúlyt.
Több mint 40 országban fizetni kell a szén-dioxid kibocsátásért,
hogy a fosszilis tüzelőanyagok használata drágább legyen.
Az Államokban már mintegy tíz éve zajlik a szénről
a rétegrepesztésessel kinyert földgázra való átállás.
Az Egyesült Államok a világ legnagyobb olajimportőréből
a világ legnagyobb olajtermelőjévé vált.
Az Államokban épített földgázerőművek komoly beruházások
egy fosszilis üzemanyagot alkalmazó jövőbe.
De segítettek abban, hogy az ország jelentősen csökkenthesse az emissziót.
Európában is csökken az emisszió,
de globális szinten nem.
Ha megnézzük, hol növekszik jelenleg az emisszió,
azt találjuk, a fejlődő világ országaiban.
Ha az Egyesült Államok és Európa igyekeznek is együtt megoldást keresni,
a fejlődő országok bevonása nélkül nem fog sikerülni,
mert a jövőbeli emisszió onnan fog származni.
Ha az emissziót nem tudjuk alacsonyan tartani
a fejlődő világban, mind meg fogunk égni.
Nigériaiként és afrikaiként nehéz a nélkülözésben élőknek azt mondani,
ENSZ KÜLÖNLEGES KÉPVISELŐ, A SUSTAINABLE ENERGY FOR ALL IGAZGATÓJA
„Várjatok néhány évet, és megtaláljuk legjobb megoldást.”
Egy átlagos afrikai fiatalnak
ugyanannyi áram kell, mint egy átlagos amerikainak.
Ugyanolyan lehetőségekre van szükségük.
Az energia egy alapszükséglet,
ami nélkül nem tudják kibontakoztatni a bennük rejlő lehetőségeket.
Míg Nigéria földje gazdag az energiahordozókban…
Ebben az országban a legnagyobb az áramhiány az egész világon.
Egy 200 millió lakosú országban
majdnem a lakosság felének elektromos áram nélkül kell élnie.
És akik hozzájutnak…
Minden reggel kilenckor,
ott, ahol lakom, kikapcsolják az áramot.
Kettőkor visszakapcsolják,
és nyolckor megint kikapcsolják.
Ezért a legtöbb vállalkozás fenntartását dízel aggregátorokkal oldják meg.
A világon 800 millió ember nem jut elektromos áramhoz.
Vagy elegendő áramhoz, hogy teljes és méltó életet éljen.
Itt nem kényelmetlenségről van szó.
Ez élet-halál kérdés
nagyon sok ember számára.
Szükségük van a fejlődés lehetőségére, áramra és infrastruktúrára,
ugyanúgy, mint nekünk.
Ma már ismerünk jobb módszereket a 200-300 évvel ezelőtt használtaknál.
Fejlődési fokokon át lehet lépni,
és a fejlődő országok átugorhatnak technológiákon,
melyekkel a gazdag országok gazdagodtak.
Fejlődésüket megújuló energiákra alapozhatnák.
Van valami álszentség abban, hogy a fejlett országok
arra kérnek más országokat,
akiknek jelenleg nincs erre pénzük,
hogy egy bakugrással átalakítsák a működési módjukat.
Tegyük fel, hogy a nénikém Lagos Islanden lakik,
és busszal megy
minden egyes nap a munkahelyére.
Aztán összespórol annyit, hogy vehet egy kétajtós kocsit,
ami valószínűleg dízeles vagy benzines.
Azt mondja, „Elektromos autóra nincs pénzem.”
Te meg azt mondod neki, „Amíg nincs elektromos autód, járj busszal!”
Így néz ki az energiaátmenet Afrikában.
Mielőtt azt mondanánk a fejlődő világnak,
„Ne használjatok fosszilis üzemanyagokat, ne használjatok szenet!”
anyagi háttér kell hozzá.
Ahhoz, hogy Afrikában megvalósulhasson az átmenet,
szakértők szerint évi 70 milliárd dollárt kellene befektetni.
Az északi félteke országainak klímatartozást kellene fizetniük
a sok évig tartó kizsákmányolás fejében.
Akik a problémát okozták, azoknak kell megfizetni a helyrehozatalt.
Amikor a világ vezetői 2015-ben Párizsban összegyűltek, egyetértettek ezzel.
A mérföldkőnek számító párizsi éghajlatvédelmi egyezménybe
belefoglalták a Zöld Klíma Alapot, ami módot nyújt a gazdag országoknak,
hogy a fejlődő nemzeteket segítsék az átmenetben.
Ígéretet tettek, hogy 2020-ra évi 100 milliárdot adnak erre a célra.
Ennek a közelében sem vagyunk.
Még hiányzik
90 milliárd.
Néhány gazdag ország milliárdokat fektet
tiszta energia témájú projektekbe Afrika-szerte,
de még többet fosszilis energiahordozókba.
2020-ban egy brit-afrikai csúcstalálkozón
beszédet mondott Nagy-Britannia miniszterelnöke.
Nincs értelme kevesebb szenet égetni az Egyesült Királyságban,
ha aztán átgurulunk Afrikába,
és azzal keresünk pénzt,
hogy az afrikai államokat arra biztatjuk, égessenek többet belőle.
Néhány nap múlva kiderült, hogy az akkor kötött
energiaügyi megállapodások 90%-ban fosszilis energiahordozókról szóltak.
A dolgok nehezen változnak.
Kína sokkal olcsóbbá tette a szél- és napenergia felhasználását,
de ők is szénerőművekbe fektetnek be még mindig.
Az Egyesült Államok nemrég kilencmilliárdot fektetett
fosszilis üzemanyagokba világszerte, leginkább Afrikában, a Szaharától délre.
Míg a gazdag országok utcái egyre tisztábbak,
üzemanyag-takarékos és elektromos autókkal,
TISZTA LEVEGŐT LONDONNAK
a régi üzemanyagfaló modellek közül sok
nem tűnik el a föld színéről.
A Nigériához hasonló országokba viszik őket,
mert a legtöbb ember ott csak ilyen autót engedhet meg magának.
Afrika a műszaki cikkek szemétlerakója lett.
És bár Nigéria a kontinens legnagyobb olajtermelője,
kevés olajfinomítója vagy le van zárva, vagy működésképtelen.
Ezért nyersolajat exportálnak a világ minden tájára,
az üzemanyagot pedig nagyrészt Hollandiából és Belgiumból importálják.
De ez nem azonos az ott használt anyaggal.
Az anyagmintákat megvizsgálva kiderült,
hogy ennek a dízelnek 204-szer magasabb a kéntartalma
az Európában engedélyezettnél.
Sok olyan befektetés történik, ami a világot pusztítja.
A kihívás, amivel a világ ma szembenéz, az egy egyenlőtlenségen alapuló rendszer
átalakítása egy tisztességesebb és igazságosabb rendszerré.
Tisztában vagyok az olaj és a gáz nyújtotta előnyökkel,
de a problémákkal is, köztük a klímaváltozással.
Még 1997-ben
Lord Browne olyan beszédet mondott,
ami botrányosnak számított az olajiparban.
Mérhető hatást gyakorolunk az éghajlatra.
Az olajvilág rosszul reagált. Hitszegőnek neveztek.
A BP KILÉP A SORBÓL…
Ma már a világ más olajóriásai is
elismerik, hogy el kell érnünk a nettó nulla emissziót.
Ilyen szelek fújnak a politikában, így ők is erre haladnak.
Hozzá kell járulniuk a megoldáshoz. Nem csak remélni,
hogy egy bocsánatkérés után elhagyhatják a büntetőpadot.
A legtöbb cég választás előtt áll.
De az olajvállalatok választása általában
az olaj.
Befektetéseiknek kevesebb, mint 1%-át fordítják megújuló energiaforrásokra.
Egy jelentés szerint 2030-ban
az olajóriások legtöbbje
még több olajat fog termelni,
mint jelenleg.
Az olaj világát egykor magáncégek uralták,
de ma a világ olaj- és gáztermelésének több, mint a felét
kormányok tulajdonában álló cégek adják, és a gazdaságok erősen függnek tőlük.
A gazdaságilag erősen olajfüggő országok
komoly kihívás előtt állnak.
A termelés számukra mindenki másnál olcsóbb,
vagyis ők lesznek az utolsók,
akik szép álmokat kívánnak az iparágnak.
A 88 billió dolláros világgazdaság
olyan energiarendszerre épül,
melyben az olaj szerepe elsődleges.
Egy új energiahordozóra való átállás régen évszázadokig tartott.
Most 30 évet kaptunk rá.
Az olaj szerintem még sokáig velünk marad,
de azok fogják használni,
akiknek nincs más választásuk.
Az emisszióért történetileg leginkább felelős gazdag országoknak
kell elsősorban és leginkább felelősséget vállalni a cselekvésben.
A méltányossági kérdést illetően,
van benne sok igazság, nem ez a fontos.
Együtt kell működnünk akkor is, ha ez nem minden szempontból méltányos.
A fejlődő országok azt mondják,
„Részt akarunk venni, akarjuk az átállást, de segítségre van szükségünk.”
Nem érhetjük el a klímacélokat,
amíg az áramot nem tettük általánosan elérhetővé.
Az energia, a klímaváltozás és a fejlődés kérdéseit
egyazon történetként kell kezelni.
Harminc év múlva a világ másképpen fog kinézni.
Hogy mekkora lesz a változás, és mennyire fog másképp kinézni,
még nem igazán tudhatjuk.
A jövőt néha nehéz megálmodni,
és az odavezető utat is.
De létre lehet hozni egy új rendszert.
És én ebben reménykedem.
A feliratot fordította: Pers Dóra