I løpet av et vanlig år lanseres det over 7000 nye filmer,
og over 1000 nye TV-serier,
tusenvis av dataspill og flere hundre tusen podkaster,
og mer enn 60 000 nye låter blir lastet opp på Spotify hver dag.
Blant alle disse underholdningsmulighetene
er det som hadde størst oppsving i popularitet i 2020
over 1500 år gammelt.
Vi ser et oppsving innen sjakk som vi aldri har sett før.
Spillet topper ønskelistene,
og det blir revet bort fra butikkhyllene.
Selv internasjonalt har antall nedlastinger av sjakk økt med 11 %.
En stund var det den mest populære sjangeren
på strømmeplattformen Twitch,
og overgikk spill som League of Legends og Fortnite.
Tusenvis så på mens jeg spilte.
Han flytter til H4. Logic vil nok se sjakkmatten.
Hva var det? Idiot!
I sjakkens historie
var det et spill som bare de smarte spilte.
Store ledere har spilt det.
Og tenkere, artister
og toppidrettsutøvere.
Kjendiser som spiller sjakk i butikken.
Marcel Duchamp pleide å spille her. Stanley Kubrick spilte her.
Bobby Fischer spilte også her.
Det er en myte at man må være et geni for å spille sjakk.
Sjakk har alltid vært mer enn bare et tidsfordriv.
Det hever seg over alder, tro og kultur,
men blir aldri foreldet.
Det er fascinerende. Det er som en virkelighetsflukt
inn i en ny verden med 64 ruter.
Hvorfor fortsetter dette gamle spillet
å fenge fantasien vår?
Hva er så spesielt med sjakk?
Sjakk er et supert spill. Et spill og en sport for hjernen.
Man må vie all sin tid til det for å bli en del av verdenseliten.
Jeg liker å spille sjakk fordi det er et bra spill.
Nå innser vi at alle utstyrt med en sånn
kan bli stormester.
Sjakkmaskinen lærer seg de beste trekkene
ved å analysere en rekke forskjellige trekk.
Så velger den ett.
SJAKK
Et kongerike er under angrep. Fiendens kavaleri har stormet slottet.
Kongen har flyktet.
Ingen vet hvor han skal,
men de kjemper til de hører at han er død.
For første gang i livet er dronningen helt hjelpeløs.
Et imperium brakt i knestående på en så spektakulær måte
at fremtidige generasjoner burde studere den.
Og det har de.
Alt skjer på sjakkbrettet.
Og dette øyeblikket i dette partiet
er legendarisk.
Det var et vakkert parti.
For nybegynnere så det helt mirakuløst ut.
Edward Lasker, en tysk ingeniør,
visste ikke at han skulle skrive sjakkhistorie
da han gikk av båten i London på den skjebnesvangre dagen i 1912.
Hans første stopp var byens beste sjakklubb.
Lasker snakket ikke engelsk, men her
spilte det ingen rolle. En mann inviterte ham til et parti.
Lasker visste ikke at det var sir George Alan Thomas,
sannsynligvis Englands beste spiller.
Det var et uformelt parti som tilfeldigvis ble filmet.
Det var ingen turnering, og de spilte ikke for penger.
I dag kalles partiet "den perfekte kongejakten",
fordi det var så utrolig brutalt.
Det kalles også "dødelig tiltrekning", fordi det også var vakkert.
For å se skjønnheten i det, hjelper det at man kan spillet.
Lærer jeg en seksåring eller en 20-åring?
En seksåring. Uten tvil.
Du har åtte bønder til rådighet, og de er fotsoldatene dine.
Seksåringene identifiserer seg med bøndene.
De er de svakeste brikkene,
men de kan beseire fiendens konge.
Så har du tårnene, de mektige festningene.
De flyttes i en rett linje. De er ikke så spennende.
Ved siden av tårnet har du springeren. Den ser ut som…
Hester. Alle elsker hester.
De beveger seg i L-form.
-De hopper rundt. -Litt som en hest.
Så har vi løperen.
Lange avstander. Den kan gå tvers over hele brettet
og angripe motstanderens brikker.
Ved siden av løperen har du den mektigste brikken.
Før slutten av 1400-tallet
kunne brikken bare flytte én rute.
Så dukket det opp mange mektige kvinnelige ledere i Europa.
Så den svake brikken…
Ble erstattet av en dronning
som kunne gå over hele brettet i ett trekk.
Uten dronningen, med mindre du er god, kan du like godt trekke deg.
Så har man den viktigste brikken.
Den lille kongen, som bare kan flyttes én rute i alle retninger.
Han virker som en svekling,
men om du ikke beskytter ham, taper du.
I det gamle Persia sa de: "Shah mat", "kongen er død",
og det ble til "sjakkmatt".
Og det er alt.
Dette er hæren din, helt lik fiendens. Nå er det på tide med ditt første trekk.
ÅPNINGEN
Edward Lasker hadde hvite brikker, så han startet.
Det var 20 ting han kunne gjøre. Det gjaldt også for sir Thomas.
De to valgene
kunne resultert i 400 forskjellige parti.
Lasker og Thomas spilte dette.
Ett trekk senere øker mulige brettkonfigurasjoner til 71 852.
Etter tredje trekk fra begge spillere er tallet ni millioner.
Hvordan bestemmer man seg med så mange muligheter?
I flere århundrer var svaret:
"Du er ute etter blod."
På 1700-tallet ble det ansett for å være
eneste gentlemanmåte å spille på.
Du angriper motstanderen uten nåde,
og gir bort bønder når du selv vil.
Vi kaller det sjakkens romantiske periode.
Den var samtidig som romantikken innen kunst.
Musikk, maling og poesi
fokuserte på å uttrykke følelser over teknisk mestring.
Sjakk handlet ikke bare om å vinne, men å vinne på en vakker måte.
Så dukket Steinitz opp.
Wilhelm Steinitz,
verdens første sjakkmester, og han sa:
"Dette er litt primitivt."
Steinitz innledet en ny periode, sjakkens vitenskapelige skole.
Akkurat som kunstnere beveget seg bort fra drama og til realisme og presisjon,
etablerte sjakkspillerne spillets grunnleggende prinsipper.
Se på disse trekkene igjen.
Lasker beveger seg mot midten.
Første prinsipp er å kontrollere midten. Det er slagmarkens hjerte.
Så flytter Lasker springeren. Det er det andre prinsippet.
Få de beste brikkene i spill så snart som mulig.
I åpningen er du ikke alene.
Fortidens store spillere har gjort mye av grovarbeidet.
Vi har dansk gambit, evansgambit.
Siciliansk forsvar, fransk forsvar, Ruy Lopez.
Og ja, dronninggambit.
Hundrevis av åpninger har blitt kodifiserte,
og man bør kunne litt åpningsteori.
Kan motstanderen det og ikke du,
kan du havne i en felle. Det vil du ikke.
Ved fjerde trekk er antall forskjellige konfigurasjoner
allerede på 315 milliarder.
Før eller senere må du glemme teorien og tenke selv.
MIDTSPILLET
Midtspillet er hovedkamparenaen,
hvor planer og strategier gjennomføres.
Midtspillet avgjør vanligvis partiet.
Laskers løper er ute etter blod.
Triumfen er kortvarig.
En bonde går modig inn i blodbadet og blir slaktet umiddelbart.
Den hvite dronningen hadde nesten kongen i syne
før han søkte dekning.
Dette var et spennende parti for den tiden.
Husk at dette var 1912.
Den vitenskapelige skolen var på topp,
og sjakk hadde blitt mer sofistikert,
beregnende og kjedelig.
Men en helt ny periode var i anmarsj.
En periode med opprør innen kunst, musikk,
politikk og sjakk.
Møt hypermodernistene.
De var ikonoklaster, og de sa: "Vi skal spille annerledes."
De kunne la midten av brettet stå åpent
og plassere brikkene slik at midten
ble en dødsfelle.
Vi gir ikke opp midten, men kontrollerer den på en annen måte.
Hypermodernistene endret sjakken, som surrealistene endret kunsten.
De tok ting som virket vanlige
og så på dem med nye øyne. Ingenting måtte være som det så ut.
DETTE ER IKKE EN PIPE.
Vi må huske at sjakk er det eldste krigsspillet vi har.
På høyeste konkurransenivå
er det en nådeløs sport.
Det er vanskelig.
Under turneringer kan en sjakkspillers blodtrykk
være like høyt som hos en maratonløper.
De kan forbrenne opptil 6000 kalorier daglig,
mer enn en tennisspiller i verdensklasse.
Alt dette mens de sitter og tenker.
På 1940-tallet studerte Adriaan de Groot, en nederlandsk psykolog,
hva som foregår i hodet på en sjakkspiller.
Han viste spillere på forskjellig nivå en ukjent stilling som dette
og ba dem om å tenke høyt mens de bestemte neste trekk.
Han oppdaget at stormestere og andre profesjonelle
vurderte omtrent samme antall muligheter for neste trekk.
De planla et nesten helt likt antall trekk fremover i tid.
Hva gjorde de beste spillerne så gode?
De så bedre muligheter.
Richard Réti, en av de store hypermodernistene,
ble spurt hvor mange trekk han så fremover i tid.
Han sa:
"Bare ett. Det beste."
Først og fremst må du ha god husk.
Nesten alle gode stormestere
husker partier de har spilt gjennom karrieren,
så ofte ser de på hvor løperne og springerne står
og hvor bøndene er, og sammenligner det med tidligere partier.
For en sjakkspiller er brikkenes posisjon som pianoakkorder for en komponist.
Etter hver akkord
kan spilleren bevisst vurdere bare et par muligheter,
fordi de innerst inne har lagret hvordan dusinvis vil høres ut.
De har studert skalaer og tangenter, visdom som ble samlet for lenge siden,
om hvilke notemønstre som høres bra ut.
Det kommer også av spilling.
Det handler om erfaring.
Tro meg, det ligger mye spilling og studering bak
om man skal bli stormester.
På 1900-tallet studerte ingen så mye som sovjeterne.
Sjakk ble studert på skolen
og spilt i parken og langs elvebredden.
Klubber dukket opp overalt,
og blader trykte kjente partier og analyser.
Land konkurrerer i sjakk,
fordi det gjenspeiler landenes fremdrift.
For regimet handlet ikke dominansen om kampen på brettet.
Den var et bevis på intellektuell overlegenhet
over den dekadente Vesten.
I 24 år vant de ikke bare verdensmesterskapet.
Ingen andre kvalifiserte seg til å spille,
før Bobby Fischer dukket opp i 1972.
Plutselig sendte de sjakk i beste sendetid i USA.
Russlands Boris Spasskij, verdensmesteren, skal spille mot USAs Bobby Fischer
i en mesterskapsturnering på 24 partier i sommer.
Russernes enorme prestisje står på spill,
som sjalu voktere av omdømmet som sjakkmesternes land.
Sjakkforbundet vil ha beskjed fra Fischer i morgen tidlig
om han sier ja til 24 partier i Island,
og han bruker lang tid.
Han hadde rykte på seg for å være svært kresen og krevende
gjennom hele karrieren.
Bobby Fischer sa endelig ja
og dro til New York for å fly derfra, men så ombestemte han seg.
Alle var rådløse. Han nektet å gå på flyet.
Boris Spasskij og resten av verden ventet i spenning.
Ødelegger ventingen rutinen din?
Nei, takk. Takk for spørsmålet.
Du virker ikke særlig bekymret. Er du det?
Vi sto fast og visste ikke hvor han skulle sove.
Jeg ringte mora mi midt på natten,
og med sin libanesiske gjestfrihet sa hun: "Du kan ta ham med hit."
Hun visste ikke at huset vårt
ville bli sentrum for enorm oppmerksomhet.
Hundrevis av journalister slo leir utenfor,
og Henry Kissinger ringte ham så han skulle få ræva i gir.
Og resten er historie.
Turneringen var ikke bare et spill.
Dette var under den kalde krigen,
som i seg selv ofte ble beskrevet som et sjakkparti
med potensielle feller overalt.
Det var mange brikker i maktkampen, og sjakk var en av dem.
Etter han ble verdensmester,
ble Bobby en stor stjerne.
Kongen er død.
Nei, ikke ennå.
Nå vet hele verden hvem Bobby Fischer er. Han er verdens beste sjakkspiller.
Hvordan slo Bobby Fischer deg? Var han bedre?
Ja, han er en bedre spiller.
På én viktig måte var ikke den kalde krigen som et sjakkparti.
Med sjakk har du all informasjonen fra start.
Ingenting er skjult. Ikke som med kort, som du holder inntil brystet.
Du er ikke avhengig av et terningkast eller av å ha flaks.
Du stirrer på spørsmålet og stirrer på svaret, hvis du ser det.
Laskers dronning bestemmer seg for å slå til.
Hun går modig inn i fiendens territorium.
Den svarte dronningen rykker frem for å forsvare mannen.
Kongen er trygg i hjørnet sitt, bevoktet på alle sider.
Hvis du spiller sjakk, hva ville du gjort her?
Lasker visste at dette var et avgjørende øyeblikk,
og han måtte gjøre noe drastisk.
Han hadde fem minutter på seg, men dessverre har ikke vi det.
Lasker gjorde dette.
Dronningen står overfor kongen.
Sjakk.
Sir Thomas gjorde det de fleste ville ha gjort.
Han drepte henne. Det ser ut som Lasker har gjort en fadese.
Det er ennå ikke åpenbart at dette er starten på slutten.
SLUTTSPILLET
Vi har lært datamaskiner å spille sjakk og matet dem med millioner av partier.
Vi har fylt dem med minner som er langt bedre enn våre.
En menneskelig stormester kan vurdere et titalls trekk per avgjørelse,
mens en maskin ser på et titalls millioner.
Det som vil ta deg flere år å finne ut,
kan datamaskinen se på under et sekund.
Den 11. mai i 1997,
i det siste avgjørende partiet
mellom verdensmesteren, Garri Kasparov, og IBMs superdatamaskin, Deep Blue,
vant maskinen.
Vi ble slått av en enorm kalkulator.
Det finnes ikke psykologisk press som kan reversere denne motstanderen.
Bortsett fra om den kobles fra.
Menneskelige spillere er tilbøyelige til svakhet.
Kongen skjønte ikke at han gikk i en felle,
og den perfekte kongejakten starter.
Springeren galopperer frem og setter kongen i dobbeltsjakk.
Hvis kongen trekker seg tilbake, er neste trekk sjakkmatt.
Han har bare én mulighet.
Så angriper Lasker igjen.
Og igjen.
Jaget ut av kongeriket sitt, og dronningen forlatt.
Når du ikke har en vei tilbake, opplever du først sjokk og så aksept.
Etter hvert som datakraften økte og maskinene spilte mer mot hverandre,
ble de bedre og bedre.
Nå vil ingen spille mot maskiner, fordi da vinner maskinen.
I 2017 tok en ny type sjakkspiller verden med storm.
Den het AlphaZero, og det var ingen superdatamaskin.
Den kunne vurdere en brøkdel av trekkene til de største sjakkmotorene,
men læringen var annerledes.
AlphaZero manglet menneskelig viten.
Den ble gitt reglene,
og så spilte den mot seg selv, om og om igjen.
Førtifire millioner partier mot seg selv i lynrask fart.
Først, fordi alt var tilfeldig, sto mange partier uten en vinner,
fordi den kunne ikke sette i sjakkmatt.
Tilfeldigvis ble noen av partiene avgjort,
så den så på trekkene til vinneren og prøvde å spille mer som det.
Etter ni timers trening
lærte den hele menneskets sjakkhistorie.
Og AlphaZero spilte ikke som en datamaskin.
Den foretok modige angrep og vågale ofringer,
akkurat som romantikerne.
Den fulgte noen av prinsippene til den vitenskapelige skolen.
Samtidig brøt den med prinsippene,
for den hadde ingen forutinntatt mening
om at reglene alltid skulle gjelde.
Under oppveksten var det noen trekk som ble sett på som vanvittige.
Datamaskinene har lært oss at du kan gjøre ting
vi har sett på som umulige i mange hundre år.
Datamaskiner drepte ikke sjakk.
De ga den største eksplosjonen innen sjakkunnskap i historien.
Antall stormestere har økt, og de når rangeringen raskere.
Før var nesten alle de beste spillerne fra tidligere Sovjetunionen,
fordi toppspillerne var der.
Du måtte være rundt de beste for å få erfaring.
Nå trenger du bare en Internett-forbindelse.
Rubius har nok jobbet hardt offline også,
fordi han spiller veldig bra.
Land som før ikke har konkurrert i sjakk, produserer noen av verdens beste spillere.
Land som India. Vi har også land som Iran.
Og så har vi Norge. Før Magnus Carlsen
hadde de ingen sjakkspillere blant verdens 20 beste.
Det har gjort spillet rettferdig, og man kan bli god
samme hvor man er og uavhengig av omstendighetene.
Innenfor de strenge reglene, bundet av kun 64 ruter,
antar man at antall unike sjakkpartier er
rundt ti opphøyd i 120.
Eller enklere sagt,
tusen trillioner trillioner trillioner trillioner trillioner trillioner
trillioner partier.
Flere muligheter enn vi har sandkorn på jorda,
støvpartikler i Melkeveien og atomer i det observerbare universet.
Denne omskifteligheten er skjønnheten og magien i spillet.
Hele partiet endrer seg med ett trekk.
Du må rekonfigurere og følge med på brettet.
Det er uforutsigbart nok til at du aldri blir en perfekt spiller.
Du kan alltid bli bedre.
Selv om jeg har brukt mye tid på å spille og studere spillet,
har jeg ennå eurekaøyeblikk hvor jeg ser på et parti
og ser noe jeg aldri har sett før.
Sjakk er avhengighetsskapende.
Jeg ble ikke rik,
jeg ble ikke berømt,
men det var tilfredsstillende å spille et godt parti.
Jeg husker de stundene med glede.
Etter en rekke tvungne trekk,
når den svarte kongen motsatt side av brettet,
i hjertet av det hvite riket.
Med kongelig ynde rykker den hvite kongen én rute frem,
og lar tårnet sitt,
som har stått helt i ro hele partiet, levere dødsstøtet.
Sjakkmatt.
Tekst: Mari Hegstad Rowland