Évente átlagosan 7000-nél is több új film készül,
több mint ezer televíziós műsor,
új videojátékok ezrei
több százezer új podcast,
és naponta több mint 60 000 új számot
töltenek fel a Spotify-ra.
A kikapcsolódás és szórakozás mindezen lehetőségei közt
a legmeredekebben felívelő népszerűség 2020-ban
egy több mint 1500 éves játéké.
Soha nem tapasztalt mértékben nő a sakk iránti érdeklődés.
A kívánságlisták élén álló sakk-készletből a boltok nem győznek eleget rendelni.
A világ egészét tekintve is
11%-os a sakk témájú letöltések növekedése.
Volt egy rövid időszak,
amikor a Twitch nevű streaming felületen a legnépszerűbb játék volt,
olyanok előtt, mint a League of Legends, vagy a Fortnite.
Több ezren kattintottak rá, még az én partimra is.
A H4 melléfogás, Logic szerintem hamarosan mattot kap.
Ez meg mi volt? Idióta!
A sakk régen a nagyon okos emberek játéka volt.
NEMZETKÖZI NAGYMESTER, STREAMER
Nagy vezetők voltak a rajongói.
Gondolkodók,
művészek,
és híres sportolók.
Ebbe a boltba sok híresség járt sakkozni.
Marcel Duchamp járt ide játszani.
A CHESS FORUM TULAJDONOSA
Stanley Kubrick is játszott itt.
És Bobby Fischer is.
Ahhoz, hogy valaki jó sakkozó legyen, nem kell zseninek lennie. Ez egy mítosz.
A sakk mindig is több volt egyszerű időtöltésnél,
átível életkorokon, vallásokon és kultúrákon,
és valahogy nem fog rajta az idő.
Lenyűgöző. Mintha elszöknénk az életünkből
NŐI NEMZETKÖZI MESTER
ebbe a 64 mezőből álló világba.
Vajon mivel ragadja meg
ez az ősi társasjáték a képzeletünket?
Mi olyan különleges a sakkban?
A sakk remek játék. Játék és sport is az elme számára.
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Az embernek minden idejét rá kell szánnia, ha a legjobbak közé akar kerülni.
Szeretek sakkozni, mert jó játék.
Kezdünk rájönni, hogy átlagos agyberendezéssel is
lehet valaki nagymester.
A sakkgép úgy tanulja meg a legjobb lépéseket,
hogy a múltbeli „tapasztalatai” alapján különböző lehetséges lépéseket elemez.
Azután kiválaszt egyet.
SAKK
Egy királyságot megtámadnak.
Az ellenséges lovasság bezúdul a várba.
A király már elmenekült.
Senki sem tudja, merre tart,
de harcolni fognak, amíg a király halálhírét nem hallják.
A királynő, életében először, teljesen magára marad.
Egy birodalom omlik össze oly látványosan,
hogy az generációk számára nyújt elegendő tanulmányoznivalót.
És ezt meg is fogják tenni.
A leírt események ezen a sakktáblán történnek.
És a játéknak ezt a pillanatát
legendák övezik.
Az egy gyönyörű játszma volt.
NEMZETKÖZI MESTER, A MARCH OF CHESS IDEAS SZERZŐJE
Egy kezdő számára valódi csoda.
Edward Lasker, aki egy német mérnök volt,
nem is sejtette, hogy sakktörténelmet ír,
amikor 1912-ben, egy sorsfordító napon, Londonban partra szállt.
Első útja a város legjobb sakk-klubjába vezetett.
Lasker egyáltalán nem beszélt angolul,
de ott ez nem számított. Egy férfi kihívta egy gyors partira.
Lasker nem tudta, hogy a férfi Sir George Alan Thomas,
Anglia feltehetőleg legjobb játékosa.
Egy rögtönzött, baráti játszma volt, amit történetesen lejegyeztek.
Nem volt verseny, és nem volt tét.
Ma „Tökéletes királyüldözés” néven ismert,
mert olyan tökéletesen könyörtelen.
„Végzetes vonzerő” néven is ismerik,
mert ugyanakkor gyönyörű is.
Ahhoz, hogy meglássuk a szépségét,
először is ismernünk kell a játékot.
Hatévest vagy egy húszévest tanítok?
Hatévest. Határozottan azt.
Nyolc gyalog áll rendelkezésünkre,
ők lesznek a gyalogság.
A hatévesek a gyalogokkal szoktak azonosulni.
Ők a leggyengébb figurák,
de legyőzhetik az ellenséges királyt.
Vannak bástyáink is, amik erős várak.
Egyenes vonalban halad. Nem ez a legizgalmasabb figura.
Mellettük állnak a huszárok Olyanok, mint egy…
Lovacska. A lovacskát mindenki szereti, nem igaz?
L alakban mozognak.
- Ugrálnak. - Olyanok, mint egy ló.
A következő játékos a futó.
Nagy távolságokra jut el. A tábla egyik végétől a másikig
támadhatja az ellenfél figuráit.
A futó mellett áll a legerősebb figura.
A 15. század vége előtt
ez a figura csak egyetlen mezőt léphetett.
Később egy sor erős uralkodónő lépett színre szerte Európában,
És a gyenge figura helyére egyszer csak…
…olyan királynő lépett,
aki bármilyen irányba, és bármilyen messzire léphet.
Királynő nélkül, aki nem játszik jól, akár fel is adhatja.
És ott van még a legfontosabb figuránk mind közül.
A gyengécske király,
aki csak egyet tud lépni minden irányban.
Bár gyenge figurának tűnik,
de ha őt nem véded meg, elveszíted a játszmát.
Az ősi Perzsiában azt mondták,
„Sah mat,”
„A király halott.”
Ebből lett a sakk-matt.
Ennyi az egész.
Íme a hadsereged, ugyanolyan mint az ellenfeledé.
Most már csak meg kell tenned az első lépést.
A MEGNYITÁS
Edward Lasker a világos bábokkal játszott, vagyis ő lépett először.
Húszféle dolgot tehetett.
Sir Thomas úgyszintén.
De ez a két döntés
már 400 különböző játékkal folytatódhat.
Lasker és Thomas ezeket lépte.
Egy lépéssel később a lehetséges táblakonfigurációk száma
71 852-re ugrik fel.
A harmadik lépés megtétele után ez a szám kilencmillió körül jár.
Ennyi lehetőség mellett hogyan döntsük el, mit tegyünk?
Évszázadokon át erre a válasz az volt:
„A cél a vérontás.”
A 18. században ez volt
az egyetlen úriemberhez illő játékmodor.
Teljes erőből nekimenni az ellenségnek, kényünkre-kedvünkre áldozva a gyalogokat.
Ezt a sakk romantikus korszakának nevezzük.
Nagyjából egybeesik a romantikus művészeti korszakkal.
A zene, a festészet, és a költészet
az érzelmek kifejezésére koncentrált, a technikai tökély kevésbé érdekelte.
A sakk nem csak a győzelemről szólt.
Szépen kellett győzni.
Aztán jött Steinitz.
Wilhelm Steinitz,
az első hivatalos sakkvilágbajnok, ezt mondta:
„Ez egy kicsit otromba.”
Steinitz új korszakot indított el,
a tudományos sakkiskola korszakát.
Ahogy a művészek a drámaiságtól a realizmus és a pontosság felé fordultak,
a sakkjátékosok is nekiláttak a játék alapelveinek megállapításához.
Nézzük meg újra ezeket a lépéseket!
Lasker a tábla közepére koncentrál.
A centrum feletti utalom az első számú alapelv.
Ez a csatatér szíve.
Azután Lasker a huszárjával lép.
Ez a második elv.
Vesd be a tiszteket, amint lehet!
De a megnyitások terén az ember nincs magára hagyva.
A múlt nagy játékosai már elvégezték a munka dandárját.
Ott van a dán csel, az Evans-csel,
a szicíliai védelem,
a francia védelem, a Ruy Lopez.
És igen, a vezércsel.
Több száz megnyitást kodifikáltak már,
és a megnyitáselmélet hasznos ismeret.
Ha az ellenfél ismeri, mi pedig nem,
csapdába eshetünk. Ezt pedig nem szeretnénk.
A negyedik lépésnél
a lehetséges táblakonfigurációk száma már 315 milliárd.
Előbb-utóbb el kell el kell hagynunk a könyvekben lejegyzett lépéseket,
és meg kell állnunk a magunk lábán.
A KÖZÉPJÁTÉK
A középjáték a fő küzdőtér,
ahol a tervek és stratégiák megvalósításra kerülnek.
általában a középjáték dönti el
a játék végeredményét.
Lasker futója vért akar ontani.
Ám a diadal rövid életű.
Egy gyalog bátran beveti magát a vérfürdőbe,
és azonnal le is mészárolják.
A fehér királynő már majdnem rálát a királyra,
mielőtt az fedezéket találna.
Ez egy rendkívül izgalmas játszmának számított abban az időben.
Ne feledjük, ez 1912-ben történt.
A tudományos iskola virágkorában,
amikor a sakk kifinomultabb,
kiszámítottabb
és unalmasabb lett.
De egy új korszak kezdete közeledett.
A lázadás kora. a képzőművészetben, a zenében,
a politikában,
és a sakkban is.
Bemutatjuk a hipermodernistákat!
Olyanok voltak, mint egykor a képrombolók.
Azt mondták, „Másképp fogunk játszani.”
Nyitva hagyták például a tábla közepét,
de a bábukat úgy helyezték el,
hogy a centrum egy mély csapdává alakult.
A centrumot nem feladjuk, csak másképp kontrolláljuk.
A hipermodernek azt tették a sakkban,
amit a szürrealisták a képzőművészetben.
Köznapinak tűnő dolgokban
próbáltak új lehetőségeket feltárni.
Semmi sem volt feltétlenül az, aminek látszott.
EZ NEM PIPA.
Nem szabad elfelejtenünk, hogy a sakk a legrégebbi háborús játék.
A legmagasabb versenyszinten
ez egy vérre menő sport.
Kemény.
Egy verseny folyamán a sakkjátékos vérnyomása
épp olyan magas lehet, mint egy maratoni távot futó versenyzőé.
Akár napi 6000 kalóriát is elégethetnek,
többet, mint egy világklasszis teniszező.
Miközben csak ülnek,
és gondolkodnak.
Az 1940-es években egy holland pszichológus,
Adrian de Groot
megpróbálta kideríteni, mi történik egy sakkjátékos agyában.
Különféle tudásszintű játékosoknak mutatott
egy ilyen szokatlan felállást,
majd azt kérte, hogy a következő lépésről hangosan gondolkodva döntsenek.
Arra jutott, hogy egy nagymester és egy átlagos profi játékos
nagyjából ugyanannyi lehetőséget mérlegel a következő lépéshez.
És majdnem azonos számú lépést terveltek ki előre.
Akkor mi tesz naggyá egy nagy játékost?
Hát az, hogy jobb lehetőségeket lát meg.
Richard Rétit, az egyik nagy hipermodern játékost
megkérdezték egyszer, hány lépést tervez meg előre.
Azt felelte,
„Csak egyet. A legjobbat.”
Szerintem az első és legfontosabb, a jó memorizálási képesség.
A legkiválóbb nagymesterek szinte mindegyike
vissza tudja idézni a pályája során vívott játszmákat.
Általában megnézzük, hol vannak a futók, a huszárok
és a gyalogok,
és próbáljuk összevetni valamelyik régebbi játszmánkkal.
A bábuk elhelyezkedése olyan a sakkozónak, mint az akkordok a zeneszerzőnek.
Az egyes akkordok után
a játékos tudatosan esetleg csak néhány lehetőséget mérlegel,
mert mélyen elraktározva
tucatnyi hangzás ismerős már a számára.
Ez a skálák és hangnemek tanulmányozásából ered.
Ezek több ezer év tudását rendszerezik arról,
hogy mely hangok együttese ad szép hangzást.
A másik forrás
a játék maga.
A tapasztalat a legfontosabb.
És higgyék el, rengeteg játék és tanulás kell ahhoz,
hogy egy játékosból mester váljon.
A 20. században
senki nem tanult szorgalmasabban, mint a szovjetek.
A sakkot iskolákban tanulták,
parkokban és folyópartokon játszották.
Klubok alakultak szerte az országban,
a magazinok híres játszmákat és elemzéseket tettek közzé.
A sakk egy olyan dolog, amiben versengés folyik a nemzetek közt,
mert bizonyos értelemben tükrözi a nemzet fejlődését.
A rezsim számára ez a fölény több volt a sakktáblákon folyó küzdelemnél.
A kommunisták szellemi fölényének bizonyítéka volt
a dekadens Nyugat felett.
Huszonnégy éven át nem csak megnyerték a világbajnokságot,
de más még kvalifikálni se tudta magát ahhoz, hogy kiálljon ellenük.
Egészen 1972-ig,
Bobby Fischer megjelenéséig.
Az Egyesült Államokban
a sakk egyszeriben a fő híradások témája lett.
Az orosz Borisz Szpasszkij, a világbajnok, az amerikai Bobby Fischerrel vívja
a 24 játszmás világbajnoki döntőt ezen a nyáron.
Kockán az oroszok óriási fölénye,
bár a sakkmesterek országaként szerzett tekintélyüket féltve őrzik.
A Nemzetközi Sakkszövetség holnap reggelre választ vár Fischertől,
hogy igent mond-e a 24 játszmára Izlandon,
de Fischer nem sieti el a dolgot.
Híresen
igényes és követelőző volt
egész pályafutása során.
Bobby Fischer végre beleegyezett,
és New Yorkba utazott, hogy repülőre szálljon,
aztán pedig meggondolta magát.
Senki sem tudta, mit tegyen. Nem volt hajlandó felszállni.
Borisz Szpasszkijt,
és az egész világot feszült várakozásra ítélte.
Felborítja ez a várakozás a napirendjét?
Nem, köszönöm szépen. Köszönöm az érdeklődést.
Nem látszik, hogy aggasztaná a helyzet. Valóban így van?
Nem tudtunk mit lépni,
azt sem tudtuk, hol fog aludni.
Az éjszaka közepén felhívott anyámnál, aki libanoni vendégszeretettel azt mondta,
BOBBY FISCHER BARÁTJA
„Persze, hogy feljöhet.”
nem tudván, hogy az otthonunk
ezzel a világ új középpontjává változik,
több száz újságíró fog odakint táborozni,
Kissinger telefonálgat majd,
AMERIKAI NEMZETBIZTONSÁGI TANÁCSADÓ
hogy szedje már össze magát.
És a többi már történelem.
A döntő több volt egyszerű játéknál.
Maga volt a hidegháború,
amit gyakran írtak le sakkjátszmaként,
mindenütt potenciális csapdákkal.
A nagyhatalmak küzdelmében sok minden csak feláldozható gyalognak számított,
beleértve magát a sakkot is.
A sakkvilágbajnoki cím megszerzése után
Bobbyból sztár lett.
A király halott.
Annyira még nem.
Biztos, hogy az egész világ megismerte Bobby Fischer nevét.
Ő a legjobb sakkozó az egész világon.
Hogy történt, hogy Bobby Fischer megverte önt? Ő a jobb?
Igen, ő a jobb játékos.
De egy fontos szempontból a hidegháború teljesen más, mint a sakk.
A sakkban kezdettől megvan minden információnk.
Semmi sincs rejtve.
Más, mint a kártya, amit a mellkashoz szorítanak.
Nem egy kocka pörgése dönt rólunk.
Nem a vakszerencse kezében vagyunk.
A kérdés ott van az ember szemei előtt, csakúgy mint a válasz,
csak meg kell látnia.
Lasker királynője úgy dönt, itt az idő, hogy lecsapjon.
Bátran behatol az ellenséges területre.
De a fekete királynő előlép, hogy megvédje az emberét.
A király a sarokban most biztonságban van,
minden oldalról védelmezik.
Ha te játszanál, mit tennél ebben a pozícióban?
Lasker, saját elmondása szerint tudta, hogy ez a játszma döntő pillanata,
és valamiképp támadnia kell.
Öt perce volt a döntésre,
de nekünk, sajnos, ennyi időnk nincs.
Lasker ezt tette.
A királynője most farkasszemet néz a királlyal.
Sakk.
Sir Thomas pedig azt tette, amit feltehetőleg a legtöbben tennének.
Megölte.
Úgy tűnik, Lasker végzetes ballépést követett el.
Még nem nyilvánvaló,
de ez már a vég kezdete.
A VÉGJÁTÉK
Évtizedek óta tanítjuk a számítógépeket sakkozni,
játszmák milliárdjait táplálva be a memóriájukba.
Olyan memóriával láttuk el őket, ami a miénket messze felülmúlja.
Míg egy emberi nagymester döntésenként néhányszor tíz lépést gondol át,
egy gép többször tízmilliót mérlegel.
Amit egy embernek évekbe telne végiggondolni,
az egy számítógépnek egy másodpercig sem tart.
És 1997. május 11-én,
az utolsó, döntő játszmában,
amit a sakkvilágbajnok Garri Kaszparov
és az IBM szuperszámítógépe,
a Deep Blue vívtak,
a gép győzött.
Vagyis kikaptunk
egy óriási számológéptől.
Nincs az a pszichológiai nyomás,
ami ezt az ellenfelet megsemmisíthetné.
Kivéve persze, ha kihúzzuk a konnektorból.
Az emberi játékosok viszont hajlamosak a gyengeségre.
A király nem jött rá, hogy csapdába lépett,
és ezzel elkezdődik a tökéletes királyvadászat.
A huszár előreugrat, a király így kettős támadás alá kerül.
Ha a király visszavonul,
a következő lépés matt lesz.
Vagyis csak egyetlen dolgot tehet.
Ezután Lasker ismét támad.
És újra.
Országából kikergették, királynőjét hátrahagyta.
Azon a ponton, ahonnan visszafordulni már lehetetlen,
az első a döbbenet,
aztán jön az elfogadás.
Ahogy a számítógépek erősebbek lettek, és egyre többet játszottak egymással,
egyre jobbak és jobbak lettek.
NŐI NEMZETKÖZI MESTER A GAME CHANGER TÁRSSZERZŐJE
Ma már senki sem hívna ki egy számítógépet, mert a gép fog győzni.
Aztán 2017-ben
egy újfajta sakkjátékos tarolta le a mezőnyt.
AlphaZero volt a neve,
és nem szuperszámítógép volt.
Csak egy töredékét tudta mérlegelni
a legnagyobb sakkgépek által számba vett lépéseknek,
de teljesen új módon tanult.
Azért AlphaZero, mert nem tápláltak bele semmilyen emberi tudást.
Csak a szabályokat, és azután önmagával játszott
újra meg újra,
és megint újra.
Negyvennégymillió partit játszott le
villámsebesen önmaga ellen.
A véletlenszerűség miatt eleinte sok játszma el sem jutott a végkifejletig,
mert nem tudta például, hogy adjon mattot.
De néhány parti véletlenül eljutott a befejezésig,
és a gép a győztes oldal lépéseit figyelve
hasonlóan próbált játszani.
Kilenc órányi képzés alatt
nagyjából az emberi sakk egész történetét megtanulta.
És az AlphaZero
egyáltalán nem úgy játszott, mint egy számítógép.
Bátran támadott és merész áldozatokat vállalt,
akár a romantikusok.
Olyan elveket is követni látszott,
mint amiket a tudományos iskola vallott.
Ugyanakkor néha el is szakadt tőlük,
mert nem volt előzetes fogalma arról, hogy az általános szabály mindig érvényes.
Fiatalkoromban egyes lépések teljes őrültségnek számítottak.
A számítógépektől megtanultuk, hogy olyan dolgokat is megtehetünk,
amik évszázadokon át lehetetlennek tűntek.
A számítógépek nem ölték meg a sakkot.
A sakk történetének legnagyobb tudásrobbanását váltották ki.
A nagymesterek száma egyre nő,
és ezt a rangot egyre fiatalabbak érik el.
A sakk legjobbjai régen szinte mind a volt Szovjetunióban éltek,
mert ott voltak a legjobb sakkozók, és csak az ő közelükben
juthattak hozzá a szükséges tapasztalathoz.
Ma már elég egy internetkapcsolat.
Szerintem Rubius bizonyára sokat gyakorol a felületen kívül is,
mert nagyon jól játszott.
Olyan országok adják a világ legjobbjait,
ahol a versenysakk előtte nem is létezett.
Olyan országok, mint India.
Vagy például Irán.
Vagy akár Norvégia, amelynek Magnus Carlsen előtt
soha nem volt játékosa a világ 20 legjobbja között.
A játék mezején tényleg kiegyenlítődtek a lehetőségek, és fejlődni lehet,
nem számít, hol élünk, és milyenek a körülmények.
A szabályok szigorú keretei között,
mindössze 64 mezőn
a lehetséges játszmák száma a becslések szerint
körülbelül tíz a 120. hatványon.
Vagyis magyarul:
ezer billió billió billió billió billió billió billió
billió billió billió játszma.
Több lehetőség létezik,
mint ahány homokszem a Földön,
vagy porrészecske a Tejúton,
vagy atom a megfigyelhető univerzumban.
A játék szépsége és varázsa szerintem ez a változékonyság.
Lépésenként változik az egész játszma.
Nézni kell a táblát, és folyamatosan áttervezni.
Annyira gazdag, hogy az ember sohasem lesz tökéletes játékos.
Mindig van mód a fejlődésre.
Bár pályafutásom nagy részét sakkozással és sakk tanulmányozásával töltöttem,
játszmákat átnézve ma is sok „aha” pillanatot élek át,
és találok számomra új dolgokat.
Be kell ismernem, a sakkban van egy addiktív jelleg.
Nem gazdagodtam meg,
nem lettem híres,
de nagyon jólesett egy-egy jó parti.
És boldogan emlékszem vissza ezekre a pillanatokra.
Egy sor kikényszerített lépés után,
a fekete király a tábla túlsó végére ér,
a fehér királyság szívébe.
A fehér király uralkodói eleganciával
egyet lép előre,
utat engedve bástyájának,
amely egyetlen lépést sem tett az egész játszma során,
hogy halálos csapást mérjen az ellenségre.
Sakk-matt.
A feliratot fordította: Pers Dóra