Există unii câini atât de nobili,
atât de eroici,
încât au contribuit la dezvoltarea omenirii cât unii oameni.
Laika s-a sacrificat ca să ne extindem orizonturile.
Acest câine poate fi pionierul
care anticipează zborul către Lună.
Și Frida, care a salvat 12 persoane de sub dărâmături.
…dând oamenilor speranța că și alții mai pot fi salvați.
Și Kuno,
omagiat pentru că a fugit în fața gloanțelor și a doborât inamicul.
A salvat vieți când a contat.
Azi, câinii detectează boala Covid,
speciile invazive
și cancerul, încă din primele stadii.
Conduc orbii,
protejează capul în timpul crizelor
și alină când alte persoane nu reușesc.
Oamenii și câinii au o relație specială.
Fugi!
Dar nu sunt cele mai inteligente animale.
Sau cea mai apropiată rudă.
De ce, dintre toate speciile pământene,
câinii ne sunt cei mai buni prieteni?
Și ce spune asta despre noi?
UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
Câinii par destul de mulțumiți.
În spatele fiecărui pudel răsfățat
se află un istoric de intervenție umană.
Micuții nu știu unde se duc, dar sunt pe drum.
Iată noul nostru pui, Miss Beazley.
CÂINII
Îți place să fii la televizor? Nici nu știi ce faimoasă ești.
Face parte din farmecul tău.
Se estimează că există
peste 800 de milioane de câini pe planetă.
Cam jumătate sunt animale de companie.
Trăim într-o perioadă
când oamenii provoacă
dispariția a mii de specii,
dar există câteva specii
care au descoperit cum să se înțeleagă cu oamenii,
iar câinii sunt cel mai reprezentativ exemplu.
Dacă ne uităm cum conviețuiesc câinii cu noi,
cum îi îngrijim, cel puțin în cazurile fericite,
ei duc o viață excelentă.
Câinele e primul animal domesticit.
Un fapt surprinzător.
Strămoșii noștri aveau tot felul de animale erbivore în jur,
dar au îmblânzit prima oară lupii,
carnivori care-i puteau ucide.
Nu se știe cum s-au împrietenit lupii cu oamenii,
dar teoria plauzibilă…
Ipoteza necrofagilor prezintă o imagine
în care oamenii aruncau surplusul de carne lupilor,
iar lupii au creat această asociere
că oamenii nu-s chiar răi, prin intermediul hranei.
Oamenii nu doar au neutralizat pericolul. Și-au creat o nouă apărare.
Cu lupii de partea ta,
chiar și împotriva altor lupi,
aceștia te vor avertiza de pericolul iminent.
Înainte să apară firme de protecție ca ADT,
câini erau protectorii noștri.
Fiindcă lupii mai prietenoși primeau mai mult,
de-a lungul generațiilor, lupii au devenit tot mai blânzi,
transformându-se în cu totul altă specie.
În 1959
savantul rus Dmitri Beliaev
a încercat să facă același lucru cu alt animal.
A adus laolaltă vulpi polare
și a selectat cele mai blânde exemplare pentru împerechere.
A făcut la fel cu urmașii, apoi cu urmașii acestora,
și tot așa.
După 15 generații…
Selecția a transformat vulpile agresive și șirete
în animale prietenoase precum câinii.
Biologia lor s-a modificat.
Aveau jumătate din hormonii de stres pe care-i avuseseră strămoșii.
Glanda suprarenală, care produce hormonii de stres, devenise mai mică,
nivelul de serotonină crescuse,
animalele devenind mai fericite.
Și aspectul li se schimbase.
Cozile s-au încovoiat,
corpul s-a împlinit,
urechile erau mai blege,
fața le era mai tinerească
și mai adorabilă.
Și…
semănau cu câinii.
Drăgălășenia activează instinctul parental.
Imaginați-vă un bebeluș! Un copil mic.
Instinctul tău va fi
să protejezi acea ființă mică.
Câinii au înlocuit instinctul de supraviețuire cu altele,
jucându-se cu sentimentele noastre.
Așa numiții „ochi de cățeluș”
sunt ca un fel de rugăminte
a câinilor dedicată special oamenilor,
ca să obțină ceva, o gustare, o mângâiere
sau ceva similar. Nu merge la alți câini.
Ești rău?
Și noi ne lăsăm păcăliți.
Dar ești drăgălaș.
Un studiu de la un adăpost
a descoperit că, cu cât câinii foloseau mai des „ochii de cățeluș”,
cu atât erau adoptați mai repede.
Ești pregătit, scumpule?
Câinii au realizat ceva extraordinar.
Șezi!
În ciuda barierei de limbaj,
au descoperit cum să comunice cu noi.
Vorbește!
Vezi? Încearcă să comunice. Vrea mâncare.
Vorbesc cu el și face
ce-i cer eu. Chiar așa face.
E ușor să le înțelegi limbajul corpului
după ce petreci mult timp crescându-i.
Spune-mi! Ce vrei? Mulțumesc!
Avem un sistem. Dacă vrea ceva, mă anunță.
Au tendința să se comporte
astfel încât să indice ce încearcă să transmită.
Nu știu. Nu e întotdeauna corect.
Câinii pot comunica zeci de sentimente și dorințe.
Iată elementele de bază!
Poți învăța unele lucruri din lătratul câinelui.
În primul rând,
dacă lătratul e pițigăiat.
Acela e un câine fericit.
Sau dacă e grav.
Un câine precaut.
Apoi, dacă latră de mai multe ori.
Înseamnă „sunt stresat sau entuziasmat”.
Sau de puține ori.
„E oarecum interesant.”
Și tiparul lătratului e important.
Acest lătrat
înseamnă că-și cheamă haita.
Înseamnă „veniți să vedeți”.
Dar nu uitați, câinii se trag din lupi,
și dacă văd o căprioară și alertează haita lătrând…
Și-au pierdut prânzul.
Câinii au dezvoltat
abilități minunate de limbaj corporal.
Coada câinelui este
ca un termometru emoțional,
pe care câinele îl folosește ca să-ți spună ce simte.
E în sus sau e în jos?
Cum dă din coadă? Rapid sau lent?
Și urechile transmit o mulțime de informații.
Agresivitate.
Supunere.
Relaxare.
Oamenii observă semnalele relativ bine,
dar relația funcționează deoarece câinii ne înțeleg foarte bine pe noi.
Simțul lor olfactiv joacă un rol major.
Sunt programați să perceapă lumea prin miros și pe cale olfactivă.
Când inspiră, aerul nu ajunge doar la plămâni.
O parte ajunge într-un pasaj nazal special pentru detectarea mirosului.
Așa pot alerga și mirosi concomitent, ceea ce noi nu putem.
În funcție de rasă, simțul olfactiv e de 10.000 până la 100.000 de ori
mai bun decât al nostru.
Când sunt la plimbare, sunt mereu în alertă
și caută mirosul de urină a altor câini.
Sau, cum ar spune dr. Otto…
„Pipi-mail”. Când câinii fac pipi pe stâlpi,
ceilalți știu cine a fost acolo și cum s-a simțit.
Urina câinilor e precum Facebook-ul.
Dă informații despre vârsta, sexul, starea și disponibilitatea de împerechere.
Și dacă s-au mai întâlnit.
Lumea în care trăim
are niște straturi în plus pe care câinii le simt, iar noi, nu.
Când treci prin cameră, poți observa că planta are nevoie de apă.
Se pare că soțul meu a stat pe canapea.
Și acum coace. A ce miroase? Fursecuri cu ciocolată?
Se pare că are o zi relaxantă.
Dar un câine care trece prin același spațiu vede lucrurile altfel.
Planta aia are o boală.
Sunt ploșnițe de pat pe canapea.
Mama e la menstruație.
Tata face ceva cu ouă, vanilie și făină.
Și are și un atac minor de anxietate.
ÎNGRIJORAT
EU AJUT
Câinii pot detecta tot felul de stări ale noastre.
Ar putea explica de ce sunt animale utilitare eficiente.
Totul în lumea ei era copleșitor și frustrant.
Imposibilitatea de a vorbi, de a exprima
ce avea nevoie, ce dorea, ce o suprastimula,
îi provoca o stare permanentă de frustrare.
Familia Clarke are cinci copii,
iar doi dintre ei, Meadow și fratele ei, Colton, au autism.
Problema cu Meadow a fost
că manifesta
comportament auto-vătămător.
Se lovea în cap, încerca să spargă geamuri,
trântea scaune.
Orice…
Lovea orice apuca.
Era destul de violentă.
Toți specialiștii ne-au sugerat să o internăm.
Un doctor ne-a spus chiar
să renunțăm la drepturile parentale,
să o dăm spre adopție și să ne vedem de viață.
Bine, hai! Să mergem, Coco!
Hai să facem o dată!
Familia a descoperit o metodă care a dat roade
la alți copii cu autism.
Un câine utilitar.
Sunt câini pentru mobilitate.
Colton și Meadow ar putea să închidă ochii,
pentru că lumea din jur e prea mult.
Ollie îl va ghida prin mediul său.
Au făcut chiar mai mult.
Când copiii se simt copleșiți, câinii îi înghiontesc,
îi direcționează să stea jos
și îi ling pe mâini ca să se liniștească.
Transformarea lui Meadow
după ce a primit-o pe Una a fost rapidă.
A încetat imediat să se lovească.
De parcă Una nu doar simțea cum se simte Meadow,
ci și înțelegea.
Bravo, Una!
Copiii se simțeau mai puțin singuri.
Ca mamă, eu ar trebui să fiu cea care știe tot.
Dar cu copiii noștri e foarte greu.
Nu știi niciodată ce e în plus, ce-i insuficient.
Câinii lor știu
exact când să dea un pupic și când să plece.
Știu când o atingere e exagerată și când nu e de ajuns.
Înțeleg exact totdeauna.
Hai! Ia lesa!
Un studiu recent oferă un nou indiciu de ce câinii
sunt atât de armonizați cu noi.
Cercetătorii au pus voluntari să vadă clipuri
concepute să declanșeze reacții.
Scena de groază din Strălucirea.
Iată-l pe Johnny!
Și această scenă veselă din Cartea Junglei.
Nevoile simple
Și le colectau sudoarea.
Sudoarea a fost prezentată câinilor care erau monitorizați.
Acesta e un tub cu sudoare de teamă,
iar asta e o reacție tipică.
Ritmul cardiac al câinelui crește, apoi fuge într-un colț.
Acesta miroase sudoare de fericire.
Dă din codiță și sare de parcă ar vrea să se joace.
Cățelușii păreau să imite emoțiile simțite de voluntari.
Când oamenii fac asta, când simt ceea ce simte altcineva,
înseamnă că au empatie.
Întoarce capul la cameră, nu fundul!
Hai! Șezi!
Bravo! Așa.
Bun, să revenim.
În psihologie, adesea avem reticențe
în a conferi animalelor calități umane,
iar eu am criticat aspru această practică.
Punctul de cotitură pentru mine
a fost când am luat-o pe Xephos…
Bună, scumpo!
…și mi-am dat seama că are ceva absolut remarcabil.
Nu inteligența ei, ci capacitatea extraordinară de afecțiune.
Punctul de cotitură științific
a venit pe bucăți.
Prima a venit în 2016.
Am hotdogi pentru tine. Excelent!
Există un om de știință, Gregory Berns, care a antrenat câinii
să stea nemișcați în aparatul RMN.
Acum există posibilitatea
să obținem imagini fantastice detaliate
ale activității din creierul unui câine,
ceva ce nu s-a mai încercat înainte.
Până la capăt! Așa. Bravo!
Odată ajunși în RMN, echipa lui Berns le-a dat acest semnal…
Vine un cârnăcior!
Și încă un semnal…
Stăpânul tău iubit e aproape și-o să apară cât ai clipi.
Bravo, Zoe! Bravo!
În general, centrul de recompensă al câinelui a aprins aceeași arie.
Și unu din cinci câini…
Consideră așteptarea stăpânului
mai satisfăcătoare decât așteptarea unui cârnat.
Deci mă iubești.
Majoritatea stăpânilor asta speră.
Da. Mă iubește.
Și eu îl iubesc.
Știu că mă iubesc. Categoric.
Mă iubesc de fiecare dată când îi văd. Oamenii nu fac așa.
Da, câinele meu mă iubește.
Cred că mă iubește câinele meu.
Ar fi bine să mă iubească.
Cum definim iubirea?
Nu putem defini iubirea.
De aceea a inspirat poeme minunate
și cele mai tari clipuri din anii '80.
Ce e iubirea?
Zi-mi dacă e iubire adevărată
Asta e iubirea?
Vreau să știu ce înseamnă iubirea
Dacă am defini iubirea și am face o listă,
să placi pe cineva mai mult decât un cârnat ar fi cerința minimă.
Iar empatia, pe care câinii o au,
ar fi și ea prezentă.
Când iubești o persoană, faci lucruri pentru ea,
iar câinii fac asta.
Loialitatea?
Câinii au și așa ceva.
Dar dragostea e mai mult decât atât.
E un sentiment profund de legătură
care face ca restul lumii să fie mai puțin important.
În 2015
cercetătorii au testat dacă ei simt asta,
măsurându-le nivelul de oxitocină,
cunoscută ca hormonul fericirii,
nivelul acesteia crescând la părinți și copii când se îmbrățișează.
Și la cuplurile proaspăt îndrăgostite.
Au adus oameni cu câinii în laborator
și i-au pus să stea jos și să-și privească în ochi câinele.
S-a dovedit că nivelul de oxitocină crește
la ambele părți.
Iubirea e încorporată în hormonii din corpul lor.
Cercetătorii au numit acest lucru „buclă pozitivă mediată de oxitocină”.
În știință,
simțim nevoia să folosim un vocabular tehnic.
Dar am putea să-i spunem „dragoste”.
O colegă de-ale mele, dr. Bridgett vonHoldt,
de la Universitatea Princeton,
e unul dintre experții principali
în cercetarea genomului canin.
A vrut să afle ce-i diferențiază pe lupi de câini
la cel mai primar nivel,
și o genă legată de disponibilitate
a ieșit în evidență.
De aceea câinii fac atâtea fapte eroice:
ne găsesc sub dărâmături
și sar în fața gloanțelor pentru noi.
Acel proces de selecție străvechi, care i-a făcut mai drăgălași,
a programat disponibilitatea în ADN-ul lor.
Asta e superputerea lor.
Poți antrena șobolani să facă același lucru.
Se poate face și s-a făcut.
Dar când vrei ca oamenii să folosească animalele
ca să găsească bombe sau droguri,
cu câinele se lucrează de o mie de ori mai ușor,
pentru că el chiar e dornic să ajute.
M-am căsătorit săptămâna trecută, deci mă gândesc mult la iubire.
Trebuie să te iubești pe tine înainte să-i iubești pe alții.
Dar am aflat
că înainte să învăț eu să mă iubesc, mă iubea câinele meu.
- Tigrul Franklin. - Tigrul Franklin.
Câinilor nu le pasă cât de tare țipă
sau că au avut o zi proastă.
Și ei îi iubesc.
Arheologii au găsit un mormânt vechi de peste 14.000 de ani,
unde doi câini au fost îngropați cu un cuplu.
Și încă un mormânt de 12.000 de ani,
în care o femeie a fost îngropată cu mâna sprijinită de un cățeluș.
E o carte a unui grec străvechi, Arrian,
de acum aproape 2.000 de ani.
În carte vorbește despre cât de mult și-a iubit câinele.
Acestea sunt printre primele cărți
scrise de oameni
și au scris despre cât de mult își iubesc câinii
și viceversa.
Câinii au evoluat și au prosperat
fiindcă am avut grijă de ei,
dar confortul și căldura pe care ni le-au oferit
poate au contat și pentru supraviețuirea noastră.
Aș spune că toate dovezile
spun că așa e.
„Deja ne iubește și noi o iubim pe ea.”
Toate calitățile pe care alte ființe,
le-ar manifesta
în comportamentul, în biologia și în creierul lor,
câinii le au pe toate.
Dacă puteți fi convinși
că vă iubește o altă ființă vie,
să fiți convinși că vă iubește câinele.
Nu-i așa, scumpo?