- Krása. - Láska.
- Jednota. - Rodina.
- Přijetí. - Začlenění a svoboda.
Tahle vlajka budí strach.
- Nenávist. - Hněv.
- Genocida. - Barbarství.
Propaganda.
Pocit hrdosti.
Sen a snaha o štěstí.
Cítím se v bezpečí.
- Rozdělení. - Útisk.
Někdy se cítím zmatená a zklamaná.
Vlajky nás mohou terorizovat a rozdělovat,
ale také spojovat.
Umí vyjádřit, kdo jsme a co chceme.
Vlajky mohou pro každého znamenat něco jiného
a mohou být jedním z nejmocnějších a někdy i nejnebezpečnějších nástrojů na světě.
Jak nás může kus látky spojovat i rozdělovat?
A proč má takovou moc?
PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Přísahám věrnost vlajce.
Ukazuje světu svůj ideál, symbol vlastenectví.
Vlajky každého zahřejí u srdce.
Za tu vlajku jsme bojovali.
Kdyby ta vlajka uměla mluvit, mohla by napsat knihu.
Ta vlajka pro mě znamená nenávist.
Změna vlajky znamená změnu postoje.
Nerozdělitelní, svoboda a spravedlnost pro všechny.
VLAJKY
Jednou ze základních lidských potřeb je někam patřit.
Proto jsme vytvořili kmeny, klany a náboženství.
A úspěch naší skupiny prožíváme jako vlastní.
Když náš tým vyhraje, jásáme.
Když prohraje, osobně prožíváme trauma,
které původně ani nebylo naše vlastní.
Naše osobní identita splyne s větším celkem.
A tento celek reprezentuje vlajka.
Vlajka je jedním z nejsilnějších ideologických ukazatelů
v našem kulturním repertoáru.
Ale předtím byly vlajky jen nástroje.
V prvních společnostech jimi na dálku signalizovali,
že se blíží vládce nebo útočník.
Lodě si jimi předávaly navzájem zprávy.
A byly nezbytné v boji.
Musíte vědět, kde jsou vaši přátelé a kde nepřátelé.
A to ukazuje vlajka.
První vlajky se vyráběly ze všeho, od zvířecí srsti po kov.
Ale zhruba před šesti tisíci lety v Číně vynalezli hedvábí.
Rychle se rozšířilo po obchodních cestách známých jako Hedvábná stezka.
Z hedvábí se vyráběly
ty nejprestižnější vlajky,
vlajky monarchů a hlav států.
Ale pak se ta království začala hroutit.
V 19. století došlo ke dvěma revolucím.
Lidé se díky novým technologiím dozvídali, co se děje po celé zemi.
A zároveň převzali moc od králů a vládců.
Z toho vznikl nový typ politického útvaru
jménem národní stát.
Bez monarchy tyto národy potřebovaly novou identitu, která je spojí.
K podpoře pocitu sounáležitosti v rámci národního státu
výtečně posloužila trocha propagace.
Potřebovali jsme systém společného přesvědčení,
a k tomu nám pomohla vlajka.
Jak řekl legendární německý spisovatel Goethe:
„Země začíná jménem a vlajkou,
potom se jimi stává,
stejně jako člověk naplňuje svůj osud.“
Miluji ideál demokratické a svobodné společnosti.
Za tento ideál jsem připravený zemřít.
Když Nelson Mandela pronesl tato slova,
jihoafrická vlajka byly čtyři vlajky v jedné.
Union Jack a dvě vlajky nizozemských kolonií,
všechny na bývalé nizozemské vlajce.
Zastupovaly kolonizátory země.
Byla to jednota na úkor černošského lidu.
Byl jsem ze zákona nucen chodit do škol
určených speciálně pro černochy.
Nemohl jsem jít do města, kde žijí běloši.
JEN PRO EVROPANY
Pamatuju si, že jsem tu vlajku dostal jako malé dítě.
Když jsem později pochopil,
že jsem nucen mávat symbolem vlastního útisku,
bylo to pro mě něco opravdu...
odporného.
Uvědomíte si,
že se tu něco musí změnit.
Africký národní kongres, ANC, bojoval za tuto změnu.
Ale při jedné demonstraci v roce 1960 policie zahájila palbu
a zabila 69 neozbrojených demonstrantů
při takzvaném masakru v Sharpeville.
Vláda pak zakázala ANC.
O pár let později odsoudili jednoho z vůdců, Nelsona Mandelu,
k doživotnímu vězení.
Také zakázali vlajku ANC.
Příběh té vlajky obletěl celý svět.
Začíná v Etiopii, jediné africké zemi, která nikdy nebyla kolonizována,
a první, která měla státní vlajku.
Časem se její vlajka měnila,
jak se moc přesouvala od jednoho panovníka k druhému,
ke komunistické vládě
a na republiku.
Ale mimo Etiopii ta vlajka představovala osvobození Afriky.
Jak se africké země osvobozovaly od kolonialismu
a tvořily si vlastní vlajky,
mnoho z nich vzhlíželo k té etiopské.
A Etiopie inspirovala i další vlajku.
Ve 20. letech minulého století měli na opačné straně světa
tuto populární píseň.
Každá rasa má svou vlajku, kromě negrů.
Když ji uslyšel jamajský aktivista Marcus Garvey,
rozzuřil ho rasistický text
a rozhodl se vytvořit vlajku.
Inspiroval se u té etiopské.
Žlutou vyměnil za černou, aby zastupovala Afričany,
které obchod s otroky rozesel po celém světě.
Nazval ji Panafrická vlajka.
„Ukažte mi rasu nebo národ be z vlajky,“ řekl,
„a já vám ukážu lidskou rasu bez hrdosti.“
O pár let později inspirovala Garveyho vlajka ANC,
když vymýšleli svou.
V roce 1990 byl Mandela po 27 letech propuštěn z vězení.
Začalo vyjednávání o zrušení apartheidu
a konaly se první spravedlivé a svobodné volby.
V den voleb
jsem poprvé v životě
mohl hlasovat.
Byl to velmi emotivní a téměř magický zážitek.
V den, kdy nám bylo dovoleno hlasovat,
byla vztyčena i tato vlajka.
Nová jihoafrická vlajka byla kombinací staré vlajky a vlajky ANC.
Byl to symbol jednoty.
Dala mi možnost ztotožnit se s vlastní zemí.
Vlajky mají jedinečnou moc sjednocovat a podněcovat loajalitu.
To je pro vlády mocný nástroj.
Některé země nařizují vlajky ve školách z určitého důvodu.
A ve více než 60 zemích vám za hanobení národní vlajky
hrozí pokuty nebo dokonce vězení.
Mnohé země mají propracované protokoly
s podrobnými postupy, jak s vlajkou zacházet,
a to s úctou, která je obvykle vyhrazena náboženským svátostem.
Je to typ propagandy,
protože propagujete nějakou vizi.
A nikdo to nechápal líp než Adolf Hitler.
A německý Führer.
Adolf Hitler rozpoznal, že kvůli první světové válce
a rozčarování Němců
je možné použít symbol,
který je jako skupinu spojí
a dá jim vizi lepší budoucnosti.
Než se Hitler dostal k moci, pracoval na ministerstvu školství a propagandy,
kde se naučil ovlivňovat masy.
Ve své autobiografii Mein Kampf Hitler napsal,
že „výrazný symbol může být první podnět k probuzení zájmu o hnutí.“
Nacistická vlajka měla moc vzbuzovat strach,
ale také uměla vzbuzovat radost.
Hitler dokonce vytvořil průvodce symboly,
který měl přes 500 stran.
Jedním z prvních kancléřských dekretů zakázal starou vlajku
a zavedl nacistickou.
Pak ji Židům zakázal vztyčovat.
Vlajky nevytvářejí jen „nás“,
mohou také vytvořit „je“.
A tuto roli v dějinách hrály.
Jak se říká, státy stvořily válku
a válka stvořila stát.
Vlajky se používaly k povolávání občanů po celém světě.
Byly slavnostním symbolem oběti vojáka.
A platí to zejména pro americkou vlajku.
Kult americké vlajky vznikl v 19. století,
aby podporoval kulturu vlastenectví.
Byla to první země, která měla slib vlajce,
den vlajky, týden vlajky.
Zlom přinesla válka ve Vietnamu.
Jak rostlo protiválečné hnutí, vlajka se zpolitizovala
a představovala dvě různé vize Ameriky.
Každá strana ji nosila jinak.
Protiválečný aktivista Abbie Hoffman si vzal košili z americké vlajky
a byl obviněn z hanobení podle nového zákona na ochranu vlajky.
Prezident Nixon, který prodlužoval válku ve Vietnamu,
také začal nosit vlajku.
Jako odznáček.
A i když byl ten zákon zrušen, propast zůstala,
když Amerika řešila nové hrozby.
Fidel Castro nám za humny kuje revoluci.
Chceme informované vlastenectví.
Začneme od základů.
Větší pozornost americkým dějinám
a větší důraz na občanský rituál.
Najednou Reagan říkal, že všichni musí být vlastenci
a proameričtí, být nadšení z válek, ve kterých se bude bojovat,
a buď to berete, nebo ne. Já ne.
Vyrostl jsem jako černoch střední třídy v South Side v Chicagu.
Chicago je velmi segregované město.
Od raného věku, kdy vám země říká, že sem nepatříte,
že otcové zakladatelé vás nikdy nepovažovali za občana této země,
necítíte se být její součástí. Já se tak necítil.
V roce 1988 jsem připravil instalaci
Jak správně vyvěsit vlajku USA?
Na zemi leží vlajka metr na metr a půl.
A nad vlajkou byl zápisník, kde mohli návštěvníci zanechat komentáře.
Můžete stát vedle ní, nebo na ní.
„Vlajkou na zemi děláte ostudu všem Američanům.“
„Je to dokonalá forma vlastenectví.“
„Měli by vás popravit za velezradu.“ A pár dalších.
„Jsem Němka. Kdybychom my Němci obdivovali naši vlajku jako vy,
opět by nás nazývali nacisty.
Kvůli té vlajce máte nejspíš spoustu problémů.“
Před Scottovou výstavou protestovaly tisíce lidí.
Senát také zareagoval a odhlasoval zákaz vyvěsit vlajku na zemi.
Později toho roku kongres schválil nový zákon na ochranu vlajky
a hanobení vlajky bylo v Americe opět trestným činem.
Působnost prvního dodatku není třeba rozšiřovat
na hanobení americké vlajky.
Je to národní symbol jednoty.
V této zemi potřebujeme jednotu.
Symboly jsou důležité.
Američané, kteří chtějí spálit americkou vlajku,
by měli zvážit stěhování do Íránu, do Číny nebo na Kubu,
kde je pálení americké vlajky nejen legální, ale i podporované.
Cítili jsme, že je zde takové umírající impérium,
které zoufale lpí na svých symbolech
ve snaze potlačit svobodu projevu.
V pondělí poté, co zákon vstoupil v platnost,
šel Dread se třemi přáteli na schody Kapitolu,
vytáhli vlajky a zapálili je.
Okamžitě nás zatkli a šlo to k Nejvyššímu soudu.
Může z toho být vzpoura.
Když někdo s vlajkou provede něco takového, lidé se zlobí.
Soudce Scalio, když lidi nutíte respektovat politický symbol,
jejich respekt k vlajce je bezvýznamný.
Bylo to zásadní rozhodnutí.
Nejvyšší soud USA dnes rozhodl, že pálení vlajky...
...je právo chráněné prvním dodatkem.
...ústavní právo na svobodu projevu. Bylo to pět proti čtyřem.
Pálení vlajek je účinné také proto,
že bez ohledu na jazyk, jakým lidé mluví,
ať v Jižní Koreji nebo v Číně, pochopí, že je to politický nesouhlas.
Od zrušení tohoto zákona
je americká vlajka ještě víc všudypřítomná.
V jednom průzkumu šest z deseti Američanů řeklo,
že vyvěšují vlajku doma, v kanceláři
nebo na autě.
Kultura vlastenectví může být ochranným štítem
před vnímaným nebo skutečným nepřítelem.
Po 11. září se staly tři věci.
Lidé chodili do kostela,
dávali krev a kupovali vlajky.
Walmart údajně 11. září prodal 116 000 vlajek
a druhý den 250 000,
což je více než dvacetkrát víc než v těchto dnech předchozí rok.
George W. Bush a jeho asistenti také měli vlaječky.
I když po 11. září máváme vlajkami víc,
země možná podnikla kroky,
které byly v rozporu s hodnotami,
které vlajka reprezentovala.
Zločinů z nenávisti vůči muslimům bylo v roce 2001 šestnáctkrát víc
než před rokem.
A na obálce New Yorkeru z listopadu toho roku
byla spousta vlajek jako určitý štít pro minority v zemi,
která zpochybňovala jejich vlastenectví.
O šest let později jeden mladý senátor z Illinois oznámil,
že kandiduje na prezidenta.
Dnes před vámi stojím a oznamuji
svou kandidaturu na prezidenta...
Rozhodl se vlaječku nemít.
Rozhodl jsem se,
že tu vlaječku na hrudi nosit nebudu.
Raději se pokusím říct americkému lidu,
díky čemu bude podle mě tahle země skvělá.
Snad to bude svědčit o mém vlastenectví.
Nebylo to dobře přijato.
...příkladem je určitá kontroverze
kolem demokratického senátora Baracka Obamy.
Všichni je nosí, od starosty přes členy kongresu až po prezidenta.
Je zvláštní, že je najednou někdo nechce nosit.
Nerozumím liberální logice. Nenávidí vlajku.
Po vlně odporu začal Obama vlaječku nosit.
A pak Amerika zvolila prezidenta, který s vlajkou neměl žádný problém.
Milujeme americkou vlajku?
Věříme, že děti by se měly učit
vždy respektovat naši skvělou americkou vlajku.
Když spálíte americkou vlajku,
půjdete na rok do vězení.
Jeden rok.
Trump oslovil miliony lidí vizí, že Amerika je terčem útoku.
Zvenčí...
Postav tu zeď!
...i zevnitř.
Náš národ je sevřený
profesionálními anarchisty,
žháři, zloději, zločinci, vzbouřenci, Antifou.
Bojuj za Trumpa!
To některé z nich inspirovalo k mávání jinými vlajkami.
V lednu 2021 vzbouřenci zaútočili na americký Kapitol
a vlajky byly všude.
Byla tam spousta vlajek Trumpa a vlajek pravicových milic.
Vlajka Kekistánu,
vymyšlené země alternativní pravice, navržená podle nacistické vlajky.
A žluté vlajky, které byly protestním symbolem americké revoluce.
A vlajky Konfederace jižních otrokářských států,
které se chtěly v občanské válce odtrhnout.
Ale tohle vlastně nebyla vlajka Konfederace.
Byla to tahle.
Toto byla bitevní vlajka armády Severní Virginie,
ale během hnutí za občanská práva
se z ní stal výrazný symbol segregacionistů, KKK,
dokonce i některých států, které tvrdily, že ztělesňuje jižní dědictví.
Ale její další používání krajní pravicí
přimělo organizace, aby je zakázaly, a státy, aby je stáhly.
Jiní vzbouřenci mávali jinou, novější vlajkou.
Symbol tenké modré čáry se datuje do Krymské války v 19. století.
Začalo to červenou čarou britských vojáků,
kteří bojovali s nepřítelem.
Ve 20. letech minulého století
si ji americká policie přizpůsobila barvě svých uniforem
a nakonec z ní udělala symbol.
Modrá čára oddělující černé poloviny.
Svým významem má chránit lidi.
Kdybyste policisty vzali z přední linie, nastane úplný chaos.
Ale mimo policejní složky nebyl tento znak známý.
NEMŮŽEME DÝCHAT
- Co chceme? - Spravedlnost!
V roce 2013 vzniklo hnutí Black Lives Matter.
Měli jsme incident s Trayvonem Martinem, Michaelem Brownem,
Ericem Garnerem. Jeden za druhým.
Prosím o chvilku ticha.
Myslím, že policisté už měli dost toho, že jsou denně na titulní straně novin
a že jsou za ty nejhorší.
V roce 2014 byli zabiti policisté Rafael Ramos a Wenjian Liu.
Z tohoto důvodu jsme vytvořili Blue Lives Matter New York.
A objevil se nový symbol.
Tenká modrá čára v kombinaci s americkou vlajkou.
Podle mě si díky americké vlajce s modrou čárou připomínáme,
proč si každý den oblékáme uniformu.
Ale někteří lidé tu vlajku přijali z jiných důvodů.
V roce 2017 plánovali pravicoví extrémisté shromáždění
a měli celou diskuzi věnovanou vlajkám.
Jeden navrhl vlajku s tenkou modrou čárou
a další souhlasil.
„Nikdo nemůže tvrdit, že nejsou vlastenecké,“ napsal.
„Taky si ji můžu dát před dům nebo na nárazník
a neobviní mě ze zločinu z nenávisti.“
Ten srpen, když se vydali do ulic v Charlottesville,
ty záběry šokovaly celou zemi.
Ti rasisté s vlajkami s modrou čárou, to je naprosté zneužití, ostuda.
Má vám připomínat někoho, koho zabili,
nemá lidem působit újmu či škodu.
Nemá s rasismem vůbec nic společného.
Ale ne všichni to tak viděli.
Ve škole jsem jeden z mála, kdo není běloch.
Vlajka na mé škole znamenala,
alespoň pro mě,
že lidem nezáleželo na životech ztracených v rukou policie.
A to mě děsilo.
Bylo mi to nepříjemné.
Nechtěl jsem chodit do školy.
Školy po celé zemi vlajku s modrou čárou zakázaly,
včetně Maxwellovy školy ve státě New York.
Studenti ten symbol vnímají jako „zastrašující povahy.“
Vrchní inspektor věří, že tenká modrá čára je politická.
Poté došlo k tomu, že komunita
začala přes noc vyvěšovat vlajky Blue Lives Matter.
Dávali si je na trávníky, do výloh.
Bylo to šokující.
Byla hned vedle obchodu.
Říkal jsem si, že už tam nikdy nepůjdu. Já...
Promiňte.
Láme mi to srdce.
Opravdu.
Podporujeme padlé policisty a policii.
Ale slýchám to celý život.
„To vlajka Konfederace neznamená.“
„Oddělené školy jsou v pořádku.“
Rasismus nevymírá.
Jen se přizpůsobuje době.
U vlajek lidé nepřemýšlejí nad více rovinami významu.
Říkají: „Znamená to, co si myslím já.“
Měli bychom přemýšlet o tom,
jak vlajky vyvolávají reakce u lidí.
Vlajky jsou barometr toho,
kde se jako společnost nacházíme.
Když jsou napadány základy demokracie našeho národa,
lidé stojí za svými symboly.
Překvapivé je zjištění,
za jakými symboly lidé přesně stojí.
V Jižní Africe může mnoho lidí říct to samé.
Na jedné demonstraci
převážně bílých pravicových hnutí
se ukazovala stará vlajka.
To začalo národní debatu
a v roce 2019 historický soudní případ.
Nadace Nelsona Mandely požádala soud o její zákaz s tím,
že ztělesňuje nenávist a rasovou diskriminaci.
Je trochu přehnané tvrdit,
že vyvěšení té vlajky znamená nenávist.
Ale rozhodnutí soudce Mojapela bylo jasné.
Jakákoli zobrazení staré vlajky
představuje nenávistnou řeč
ve smyslu §10 odst. 1 Zákona o rovnoprávnosti.
Naše děti mohou jít do muzea,
mohou ji studovat a podívat se na ni.
Ale nemusí vlát do tváře těm,
kterým to ublíží.
Vlajka není kus látky, který mlčí.
Odráží naše hodnoty.
Odráží naše ambice.
V roce 1995 bylo v Jižní Africe mistrovství světa v ragby.
Byla to první velká sportovní událost v zemi od konce apartheidu.
A v ohromujícím zvratu...
vyhrála Jižní Afrika.
I komentátoři poznali, že nejde jen o hru.
Skvělá chvíle pro celou Jižní Afriku.
Fandí i Nelson Mandela.
Moře vlajek.
Nelson Mandela šel na hřiště
za převážně bílým týmem
a řekl, že pod touto vlajkou se všichni můžeme cítit jednotní.
A být tak inkluzivní,
jak nás k tomu vlajka vzývá.
Vlajka je prázdné promítací plátno,
na které si může každý promítnout
své ideály, naděje i obavy.
Kdo vlastní vlastenectví?
Kdo mluví za národ?
Kdo definuje naši identitu
a s čím se ztotožňujeme?
Čí ulice? Naše ulice!
Nestali jsme se rovnoprávnou společností přes noc.
Vyvinuli jsme se podle toho, co reprezentuje naše vlajka.
Překlad titulků: Zdenka Slezáková