DET VAR EN GANG
Det var en gang en tid da verden ble styrt av konger og dronninger.
I nesten alle samfunn satt de på toppen
og hevdet at makten kom fra Gud.
Sånn var det i flere tusen år.
På 1600-tallet ble en radikal idé spredt blant massene.
Hva om alle ble født likeverdige,
og folk hadde rett til å velge hvem som skulle herske?
Dette var en tankerevolusjon
som snudde monarkiet på hodet
og inspirerte til faktiske revolusjoner.
Verden gikk fra et nesten utelukkende kongelig herredømme til dette.
Det er bare 43 monarkier igjen.
Noen har fortsatt uinnskrenket makt.
Alle har ulike metoder, men alle konger,
for det er ingen dronninger,
kan ta avgjørelser for innbyggerne, og de kan ikke bli stemt ut.
Sånn har monarkiene tradisjonelt sett fungert.
De nyere og merkeligere monarkiene er her borte.
Noen har spesielle beskyttelser,
men alle hersker over demokratier på en symbolsk måte.
For ikke så lenge siden hersket de også med ubestridelig makt.
Det var sånn de fikk jobben.
De fleste er europeiske
eller tidligere britiske kolonier, som Jamaica.
At Englands dronning er statsoverhode i Jamaica
i det 21. århundre, er latterlig.
Vi skal være et postkolonialt land,
men vi holder fast ved spor etter imperiet.
Dronningen bør ikke være statsoverhode.
De fleste i Storbritannia støtter monarkiet.
Alle konstitusjonelle monarkier, bortsett fra ett,
har flertallsstøtte i hjemlandet.
Delvis fordi de representerer et eventyr.
Vi har vokst opp med eventyrene.
Man kysser frosken, og den forvandles til en prins.
Vi har vokst opp med disse historiene.
Eventyrhistorier, storslåtte brylluper,
fantastiske forestillinger.
Dette er ting folk bare kan drømme om.
Det er som en legemliggjøring av Disney-filmer.
Fantasien, perfekt fremstilt av det britiske kongehuset,
er en stor del av grunnen til at kongehusene fortsatt er der.
Kongehusets hovedformål er å overleve.
Som en eliteinstitusjon
er de bekymret for kontinuiteten mer enn noe annet.
Hvordan greide de det?
Hvordan gikk de fra å være herskere til eventyrkjendiser?
Hvor lenge kan fantasien vare?
Den kongelige kappen legges på dronningen.
Japanerne kaller ham Den guddommelige keiser.
Hvor godt Storbritannia holder på den verdensomspennende strukturen
etter krigen, er avgjørende for fremtiden.
Titusener fylte gatene for å se det kongelige paret.
Dette var et kongelig eventyrbryllup.
Kongefamilien er høyt respektert og avholdt av oss alle.
Deres lykke er vår lykke.
KONGELIGE
Det er fascinerende å se på konstitusjonelle monarker.
De har de kongelige symbolene man forventer av konger og dronninger.
Kroner, troner og palasser.
Men de er praktisk talt uten makt.
Selv den mest berømte monarken i verden,
Storbritannias dronning Elizabeth II,
er bare en gallionsfigur.
Hun har ingen direkte politisk makt.
Hun lager ingen lover.
Hun har ingen innflytelse
på politikken til politikere og politiske partier.
De kongelige gjør symbolske ting,
som å åpne parlamentet med taler,
være vertskap for andre monarker og presidenter
og stå på balkonger
og vinke.
Det liker de.
DEN SPANSKE KONGEFAMILIEN
Har du ikke politisk makt, er du nøytral,
og du kan ikke ta avgjørelser som folket senere kan si seg uenige i.
I et moderne konstitusjonelt monarki, må man være upartisk.
Jeg liker deres upolitiske natur. De tar ikke standpunkt til noe.
Man hadde ikke hatt en nøytral person, som ikke bryr seg med ubetydelig politikk,
hvis gallionsfiguren, statsoverhodet, hadde vært folkevalgt.
De har også en utrolig evne til å forene et land.
Bare se på den nylige pandemien,
hvor dronningen greide å forene landet.
Vi kan trøste oss med at selv om vi fortsatt må holde ut,
så kommer det bedre dager.
Det kan også gi en beroligende kontinuitet
at man ser den samme personen gjennom mange år.
Og samme familie gjennom flere hundre år.
KAPITTEL TO - BLODSLINJER
HANS KEISERLIGE ERKEHERTUG AV ØSTERRIKE
Det er tippoldefaren min, keiser Frans Josef av Østerrike.
Frans Josef var den lengste regjerende monarken
i Europa på den tiden.
Han representerte hovedlinjen til habsburgerne.
Habsburgerne er et av de eldste europeiske kongedynastiene.
Gézas forgjengere regjerte i over 600 år.
I dag bor han i Bronxville i New York.
Her i USA er jeg bare en vanlig mann,
men i Europa er det mange kretser
hvor habsburgerne fortsatt anses for å være spesielle.
Andre habsburgere var ikke like heldige.
En gren av familien, som brøt ut på 1500-tallet,
ble så opptatte av å beholde makten innenfor blodslinjen
at de giftet seg med hverandre.
Ofte.
Søskenbarn, onkler og nieser og flere søskenbarn,
med uheldige resultater.
Som den utstikkende Habsburg-kjeven.
Den var så misdannet
at malere og skulptører prøvde å redusere misdannelsen.
I år 1700, på grunn av de innbyrdes giftemålene,
ble ikke flere barn født,
og den spanske linjen døde ut.
For Géza er det beste med å ikke være en regjerende kongelig,
at han kan gifte seg med den han vil.
Jeg er utrolig velsignet
fordi jeg slipper å gifte meg med en kongelig.
Jeg har en utrolig kone,
som har nøyaktig samme interesser som meg.
Jeg er en virkelig heldig mann.
De fleste konstitusjonelle kongelige har slakket på reglene.
Dronning Elizabeth er gift med firmenningen sin.
Begge stammer fra dronning Victoria.
Barnebarna hennes hadde mer frihet i valg av partner.
I nær halvparten av landene med konstitusjonelle kongelige
kan den neste monarken være en dronning.
Modernisering kan være nøkkelen til overlevelse.
Det japanske monarkiet er det lengste
arvelige og kontinuerlige dynastiet i verden.
Den nåværende keiseren er den 126. keiseren av Japan.
Den nåværende keiserinnen Masako fikk mye press om å produsere den 127.
Hun trakk seg ut av offentligheten.
Da hun endelig fødte, var det ei jente, og jenter kan ikke overta tronen.
Selv om hun er keiserens datter,
hviler dynastiets fremtid på denne guttens skuldre.
Fetteren hennes.
Arverekkefølge blir den store utfordringen for Japan.
De står i fare for å dø ut.
Den grunnleggende regelen i alle monarkier har ikke endret seg.
Makten går i arv.
Det gjør pengene også.
KAPITTEL TRE - VELSTAND
De fleste konstitusjonelle monarkier får skattepenger.
Alle land beregner det ulikt,
men ingen får så mye som det britiske kongehuset.
Noen mener de betaler for seg selv
fordi de generer store turismeinntekter.
Noen anslag sier over 700 millioner dollar i året.
Men det er vanskelig å beregne.
Buckingham Palace har rundt 15 millioner besøkende i året,
men Versailles har rundt ti millioner,
og Frankrike har ikke hatt et kongehus på flere hundre år.
Det britiske monarkiet trenger ikke bare skattepenger.
De eier spektakulære eiendommer kjøpt med offentlige midler.
Dyre samlinger.
Pluss investeringer vi ikke vet om,
-selv om vi fikk et glimt av dem i 2017. -En av historiens største datalekkasjer.
Lekkede dokumenter avslører hvordan de mektige og rike,
inkludert dronningen, investerer penger i utenlandske skatteparadiser.
Rundt ti millioner pund fra dronningens personlige formue
ble betalt til fond i Bermuda.
Det fascinerende for en historiker som meg
er hvor uutgrunnelige kongelige finanser er.
Vi vet ikke hva de har. Vi vet ikke hvor de har det.
Vi vet at mye av startkapitalen
kom fra kongelige undersåtter fra da de regjerte med uinnskrenket makt.
Folk av lavere klasser måtte betale skatt
i bytte mot tjenester, eiendom, beskyttelse eller ingenting.
De kongelige fikk det de villa ha. Deres ord var lov.
De brukte pengene til å bygge slott,
som de i Japan og Storbritannia fortsatt bor i.
De brukte også pengene på krig.
Jo flere steder de erobret
og flere folk i lavere klasser, desto mer penger kunne de få
til å betale for flere erobringer og flere undersåtter.
Og så videre.
Det var enda et lag under dette.
Slaveri.
På 1400-tallet begynte europeiske makter å erobre land og folk utenlands,
helt til verden stort sett var underlagt europeiske kongehus.
Dette inspirerte Japan til å invadere naboene sine
og bygge et eget imperium.
Det britiske imperiet var det største verden har sett.
I 1655 invaderte de Jamaica
og forvandlet det til imperiets nyeste juvel.
De etablerte Royal African Company,
som sendte flere afrikanske slaver til Amerika
enn noen annen institusjon.
Fra og med Charles II til kong William III
hadde den britiske kongefamilien monopol over hele slavehandelen.
De tjente på å kidnappe mennesker,
frakte dem til den ande siden av verden
og selge dem til plantasjeeiere som gratis arbeidskraft.
Kolonialisme og slaveri var integrert i monarkiet.
En slags rasistisk ideologi om erobring.
Hele imperiets virksomhet handlet om å hente undersåtter verden rundt.
Royal African Company mistet monopolet under William III.
Kongefamilien hadde vært viktige investorer i slavehandelen,
men den ble en av Storbritannias største industrier,
og solgte nesten tre millioner personer
og gjorde mange langs rutene rike.
Og summen bare øker.
En studie anslår at Storbritannia skylder Jamaica
minst tre trillioner dollar i oppreisning,
hovedsakelig for arbeidet til slavene.
For hele Karibia er summen 9,7 trillioner.
Følger du pengesporet, ser du hvor mye
det britiske imperiet tjente på sine kolonier rundt om i verden.
Vi må anerkjenne den alvorlige uretten som ble gjort,
og arven etter den uretten er fortsatt til stede.
Storbritannias rikdom ble skapt av slaveri.
Slavehandelen tok slutt tidlig på 1800-tallet,
men verdens imperier holdt stand til neste århundre.
Kontinentets kamp blir Europas krig.
De store sjokkene på 1900-tallet, første og andre verdenskrig.
Disse hendelsene førte til en revolusjon.
Og dusinvis av monarkier falt.
Vi flyktet fra Ungarn,
forlot alt,
og vi levde de påfølgende årene som flyktninger.
Japan tapte andre verdenskrig.
Keiseren regnes ikke lenger
for å være guddommelig. Han er en vanlig dødelig.
Japan ble også fratatt koloniene sine.
Storbritannia ble ikke det, og siden landet vant begge krigene,
fikk det mye velvilje.
Monarkiet måtte endre atferden sin
og bildet utad for å overleve demokratiets periode.
De tok av seg kronene og kappene, og gikk ut i gatene.
Kongehuset var raske til å fremme en overveid PR-strategi.
De er fast bestemte på å gjøre den naturlige fienden, arbeiderklassen,
til allierte.
Denne endringen er nødvendig for at de skal overleve.
Overalt.
Den 6. august 1962
ble Jamaica et selvstendig land.
Jeg var 11 år på uavhengighetsdagen.
Det var en stor dag.
Vi gikk fra å være en koloni til å være et selvstendig land.
Det var en hake.
Et av paradoksene ved uavhengighet
var da prinsesse Margaret kom for å representere dronningen.
Dette skjedde over hele verden.
Det vi ser er koreograferte scener.
De blir, ifølge det vi ser på nyhetene, ønsket velkomne av lokalbefolkningen.
De presenterer en tanke om at imperiet, nå Det britiske samveldet,
er preget av ideer av harmoni, fellesskap, demokrati og likhet.
Men likevel, over lang tid,
holdt monarkiet imperiet samlet
med undertrykkelse og vold.
Av de 63 britiske koloniene som ble uavhengige på 1900-tallet,
valgte nesten halvparten å bli en del av Samveldet,
og 15 av dem er det fortsatt.
Med andre ord er dronning Elizabeth II dronningen deres.
I uavhengighetens tidlige dager var det mange
som kun kjente et Jamaica under britisk styre.
Vi pleide å synge:
"Rule Britannia, Britannia rules the waves.
Britons never never shall be slaves."
Lærerne tenkte ikke på at vi var barn av slaver.
Hvordan kunne vi synge den tåpelige sangen?
Fordi vi identifiserte oss med britene. Vi var briter.
Hvert år åpner Jamaicas parlament med dette.
Menn i britiske militæruniformer
og britiske kapper og parykker.
Og en tale fra Jamaicas generalguvernør,
utnevnt av dronningen til å representere henne.
Hun ga ham også et kongelig emblem, som var en del av uniformen
til det nylig ble gransket.
Bildet på St. Michael-emblemet
er av en erkeengel som har foten på nakken til djevelen.
Folk begynte å se den symbolske koblingen
mellom en hvit kolonimester som undertrykker en svart person.
Man sa: "Vent litt nå."
Selv guvernørgeneralen mente at det burde revurderes.
Dronningen eier teknisk sett all offentlig eiendom i Jamaica,
og hovedstaden har en fremtredende statue av dronning Victoria.
Sannheten er at dette er ting som er igjen,
som vi kanskje ikke er bevisste på,
men som vrir på tankene i underbevisstheten.
Dronningen som statsoverhode er et klassisk eksempel på mentalt slaveri.
At vi må frigjøre oss selv
fra noen av tradisjonene som binder oss til fortiden
og gjør det umulig å kreve fullstendig frihet.
Det er ikke den historien monarkene vil fortelle.
Varemerket er ikke lenger politisk. Det er personlig.
Som leder for Samveldet tilbringer man mye tid utenlands.
Vi ser hvor stort det offeret må være
med disse glimtene av lykke i kongefamilien når alle er hjemme sammen.
Monarkiet har gjort tanken om familien til en virksomhet.
En svært vellykket virksomhet. Det handler om følelser.
Alle har et forhold til bildet av en vanlig familie.
Det ser vi hver dag.
Det er en av de mest populære tv-sjangrene,
men de kongelige fremmet dette for mange tiår siden.
For første gang begynte de å feire ting som kongelige bryllup,
kongelige fødsler og begravelser som nasjonale hendelser.
Og globale hendelser.
Det anslås at bryllupene til prins William og Harry
ble sett av over en fjerdedel av jordas befolkning.
Jeg må innrømme at jeg så bryllupet til prins Harry.
Det var en stor anledning.
Vi følger med på de kongelige i Jamaica,
men det er med samme oppmerksomhet man vier kjendiser.
Hvorfor følger jeg med på de kongelige?
De er tusen år gamle,
og de er realityfamilien som har blitt vist lengst i verden.
Dramaet tar aldri slutt.
Mitt favorittminne er da dronningen kledde seg i rosa
og da prins Harry og Meghan kysset.
Det er stas å ha den tradisjonen her,
for jeg ser på meg selv som en tradisjonalist.
Jeg elsker innflytelsen.
I et demokrati ser vi på maktforholdet som dette.
Fra folket til myndighetene.
I vår kultur råder fortsatt den gamle trekanten.
Kongehuset er øverst,
men i stedet for at Gud gir dem makt, gjør pressen det.
De bruker den, og vi kjøper den.
I dag er dette den kongelige strategien.
Oppmerksomheten fra pressen gir mye makt,
og ingen visste det bedre enn prinsesse Diana.
Hun var den første kongelige som rettet oppmerksomheten
mot andre saker.
Prinsessen er en inspirasjon. Ved å ta på og snakke med pasienter
reduserer hun fordommer, stigma og frykt for aids.
Besøket har overbevist meg om at jeg må spille en rolle
i den pågående kampanjen for å forby landminer.
På mange måter tok hun på seg en ny rolle.
Hun presenterte seg selv som en menneskevenn.
Sønnene har fulgt i hennes fotspor med veldedighetsarbeid.
Det som har skjedd med oss og andre, er at mental helse på prioriteres.
Men i visse saker
er det vanskelig å være menneskevenn og ukontroversiell.
Oppblomstringen av Black Lives Matter-bevegelsen
var et spesielt viktig øyeblikk.
Med Storbritannias kolonifortid,
Samveldet og den britiske kongefamilien er det en vanskelig samtale å ha.
Kate og Williams veldedighet viste støtte på Instagram,
men det var ikke under deres navn.
Dem vi hørte fra da var Harry og Meghan,
som allerede hadde trukket seg unna institusjonen.
Prins Harry vil ha en sosial endring og fokuserer på systematisk rasisme.
Han har hatt en oppvåkning hva gjelder minoriteters problemer.
Vi kan ikke gå videre med mindre vi anerkjenner fortiden.
Verden fikk snart vite hvor personlig problemet var
da de i 2021 ga et oppsiktsvekkende intervju hos Oprah,
og la til at institusjonen hadde gått glipp av en mulighet.
Jeg forsto ikke at man ikke så på det
som en ekstra fordel
og en refleksjon av verden.
Til alle tider, men spesielt nå.
Her har man en av de beste ressursene i Samveldet
som de kunne ha ønsket seg.
Kongehuset svarte i en uttalelse.
"De aktuelle temaene,
spesielt rasisme, er bekymringsverdige.
De blir tatt på alvor
og vil håndteres av familien privat."
Men for mange som bor i Samveldet,
er disse temaene mer enn et familieanliggende.
Det har skapt debatt på Jamaica.
En person som "hersker" over oss som verken ser eller høres ut som oss.
Selv før Oprah-intervjuet
ville bare 30 % av jamaicanere, en rekordlav prosent,
beholde dronningen som statsoverhode.
Barbados kunngjorde at de vil fjerne henne.
Andre land kan følge etter.
I motsetning til britene
har den japanske keiseren begynt å konfrontere landets fortid.
Vi husker fortiden med dyp anger over den tidlige krigen.
Det kan ses på som en politisk handling,
men samtidig er det noe som har fått
mye respekt fra japanerne.
Det kongelige eventyret har kuttet ut de andre kapitlene.
Monarkiets største utfordring på 2000-tallet
er hvordan de beholder mystikken og auraen.
Åpner du dørene for vidt, er auraen og mystikken borte,
og du er akkurat som alle andre.
Folk vil ha monarkiets magi.
Men for noen kongelige
har det vært en byrde å opprettholde det eventyret,
og det kan koste dem den lykkelige slutten.
Andre fikk den lykkelige slutten fordi de forlot kongehuset.
For de fleste kongelige vil det å opprettholde eventyret
bety at de må se hele historien i øynene.
Et afrikansk ordtak sier at før løven forteller en historie,
får vi ikke hele historien,
fordi historien pleier å bli fortalt av jegerne og ikke løvene.
Det er på tide at løvens historie blir fortalt.
EPILOG - DEN ANDRE SIDEN AV HISTORIEN
Tekst: Mari Hegstad Rowland