OLIPA KERRAN
Kauan sitten kuninkaat ja kuningattaret hallitsivat suurinta osaa maailmasta.
He istuivat lähes jokaisen yhteiskunnan huipulla -
väittäen saaneensa valtansa Jumalalta.
Se toimi niin vuosituhansien ajan.
Mutta 1600-luvulla radikaali idea levisi kansan joukossa.
Mitä jos kaikki syntyisivät tasa-arvoisina ja saisivat valita hallitsijansa?
Tämä ajatuksen vallankumous käänsi monarkian ylösalaisin -
ja inspiroi todellisia vallankumouksia.
Lähes täysin kuninkaallisten hallitsema maailma muuttui tällaiseksi.
Jäljellä on enää 43 monarkiaa, joiden valta vaihtelee.
Joillakin on vielä täysi valta.
Kaikki toimivat eri tavalla, mutta kuninkaita,
absoluuttisia kuningattaria ei ole, ei voida äänestää pois virasta.
Niin monarkiat ovat perinteisesti toimineet.
Uudet, oudommat monarkiat ovat täällä.
Joillakin on erityissuojelua,
mutta he kaikki hallitsevat demokratioita symbolisesti.
Vielä jonkin aikaa sitten he hallitsivat maitaan absoluuttisella vallalla.
Niin he saivat nämä työpaikat.
Suurin osa heistä on eurooppalaisia tai entisiä brittisiirtokuntia, kuten Jamaika.
Englannin kuningatar hallitsee Jamaikaa,
mikä on naurettavaa 2000-luvulla.
Siirtomaa-aikojen pitäisi olla ohi,
mutta pidämme yhä kiinni imperiumin rippeistä.
On aika päästä eroon kuningattaresta.
Mutta Britanniassa useimmat kannattavat monarkiaa.
Jokainen seremoniallinen monarkia yhtä lukuun ottamatta -
on saanut enemmistön tuen kotimaassaan.
Se johtuu osittain siitä, että he myyvät meille satuja.
Olemme kasvaneet satujen parissa.
Sammakko muuttuu prinssiksi, kun sitä suutelee.
Monet meistä ovat kasvaneet niiden tarinoiden parissa.
Nämä satuhetket, suuret häät -
ja upeat tapahtumat ovat asioita, joista ihmiset voivat vain unelmoida.
Ne ovat kuin suoraan Disney-elokuvista.
Britannian kuningasperheen huippuunsa hioma fantasia -
on suuri osa sitä, miten kuninkaalliset selviävät ympäri maailmaa.
Kuningashuoneen päätavoite on selviytyminen.
Eliittilaitoksena he ovat eniten huolissaan jatkuvuudesta.
Miten ihmeessä he onnistuivat siinä?
Miten he siirtyivät hallitsijoista satumaisiksi julkkiksiksi?
Kauanko tämä fantasia voi kestää?
Kuninkaallinen kaapu laitetaan kuningattarelle.
Japanilaiset kutsuvat häntä Keisarijumalaksi.
Tulevaisuuden kannalta on tärkeää, kuinka hyvin Britannia pitää -
globaalin rakenteen kasassa sodan jälkeen.
Kymmenet tuhannet halusivat nähdä kuninkaalliset.
Nämä olivat satumaiset kuninkaalliset häät.
Kuninkaallisilla on kunnioitettava paikka meidän kaikkien sydämissä.
Heidän onnensa on meidän onneamme.
KUNINKAALLISET
Seremoniallisia monarkkeja on kiehtovaa katsella.
Heillä on kaikki entisaikojen kuninkaallisten symbolit.
Kruunuja, valtaistuimia, palatseja.
Mutta he ovat lähes voimattomia.
Jopa maailman kuuluisin hallitsija, Britannian kuningatar Elisabet II,
on pelkkä keulahahmo.
Hänellä ei ole sinänsä poliittista valtaa.
Hän ei tee lakeja.
Hänen ei ole tarkoitus vaikuttaa poliitikkojen ja puolueiden politiikkaan.
Kuninkaalliset tekevät symbolisia asioita, kuten avaavat parlamentin puheilla,
isännöivät maailman monarkkeja ja presidenttejä -
ja seisovat parvekkeilla vilkutellen.
He pitävät siitä todella kovasti.
ESPANJAN KUNINGASPERHE
Poliittisen vallan puuttuminen tarkoittaa kiistatonta asemaa.
Kuninkaallinen ei voi tehdä päätöksiä, jota kansa ei hyväksy myöhemmin.
Eli puolueettomuus on todella tärkeää perustuslaillisessa monarkiassa.
Pidän eniten siitä, että he eivät ota kantaa poliittisesti.
Neutraalia hahmoa,
joka on politiikan yläpuolella,
ei voitaisi saada, jos maan keulahahmo, eli hallitsija,
olisi valittu vaaleilla.
Heillä on myös uskomaton voima, jolla he voivat yhdistää maan.
Hiljattainen pandemia on hyvä esimerkki siitä,
miten kuningatar pystyi yhdistämään maan.
Muistetaan se lohtu, että vaikka meillä voi yhä olla paljon kestettävää,
paremmat päivät palaavat.
Se voi tarjota myös rauhoittavaa jatkuvuutta,
kun näkee saman johtohahmon vuosien ja vuosikymmenten ajan -
ja saman perheen vuosisatojen ajan.
2. LUKU: SUKUPUUT
GÉZA VON HABSBURG ITÄVALLAN ARKKIHERTTUA
Tuossa on isoisoisoisäni, Itävallan keisari Franz Josef.
Keisari Franz Josef oli siihen aikaan Euroopan pisimpään hallinnut monarkki.
Hän edusti Habsburgien sukupuun päähaaraa.
Habsburgit ovat Euroopan vanhimpia kuninkaallisia dynastioita.
Gézan esi-isät hallitsivat yli 600 vuoden ajan.
Nykyään hän asuu New Yorkin Bronxvillessä.
Täällä Yhdysvalloissa olen tavallinen kansalainen,
mutta Euroopassa on monia piirejä,
joissa Habsburgeja pidetään yhä erityisinä.
Muut Habsburgit eivät olleet yhtä onnekkaita.
Yksi sukuhaara, joka erkani 1500-luvulla,
oli niin huolissaan vallan pitämisestä sukunsa sisällä,
että he naivat toisensa.
Usein.
Serkut, sedät ja sukulaistytöt ja taas kerran serkut.
Sillä oli ikäviä seurauksia.
Kuten Habsburgien ulkoneva leuka.
Se oli niin epämuodostunut,
että maalarit ja kuvanveistäjät yrittivät minimoida tätä epämuodostumaa.
Näiden suvunsisäisten avioliittojen takia, vuonna 1700,
koska lapsia ei enää syntynyt, Espanjan sukuhaara kuoli pois.
Gézalle parasta siinä, ettei hän ole hallitseva kuninkaallinen, on se,
että hän voi valita puolisonsa.
On valtava siunaus,
ettei minun tarvinnut naida kuninkaallista.
Minulla on aivan mieletön vaimo,
jolla on tismalleen samat mielenkiinnon kohteet kuin minulla.
Olen todella onnekas mies.
Useimmat kuninkaalliset ovat lieventäneet sääntöjään.
Elisabet II nai kolmannen serkkunsa.
He ovat sukua kuningatar Viktorialle.
Hänen lapsenlapsillaan oli enemmän vapautta kumppanin valinnassa.
Lähes puolessa maista, joissa on kuningashuone,
seuraava hallitsija voi olla kuningatar.
Modernisoiminen voi olla selviytymisen avain.
Japanin monarkia on pisin -
perinnöllinen ja jatkuva dynastia koko maailmassa.
Nykyinen keisari on Japanin 126. keisari.
Nykyisellä keisarinna Masakolla oli kovat paineet tuottaa 127.
Niin kovat paineet, että hän vetäytyi julkisuudesta.
Kun hän vihdoin synnytti, hän sai tytön.
Tytöt eivät voi nousta valtaistuimelle.
Vaikka tämä tyttö on keisarin tytär,
tämän ikivanhan dynastian tulevaisuus lepää tämän pojan harteilla.
Hänen serkkunsa.
Tämä vallanperimysasia tulee olemaan suuri haaste Japanille.
He ovat kirjaimellisesti vaarassa kuolla sukupuuttoon.
Yhdenkään monarkian perussääntö ei ole muuttunut.
Valta periytyy.
Kuten rahakin.
3. LUKU: VARALLISUUS
Useimmat kuninkaalliset saavat verorahoja.
Joka maa laskee asian eri tavalla,
mutta Britannian kuninkaalliset saavat eniten.
Jotkut uskovat, että sijoitus kannattaa turismitulojen takia.
Arvioiden mukaan 700 miljoonan dollarin edestä vuodessa.
Mutta sitä on vaikea laskea.
Buckinghamin palatsissa käy noin 15 miljoonaa kävijää vuodessa.
Versailles'n palatsissa käy 10 miljoonaa.
Ranskalla ei ole ollut kuninkaallisia vuosisatoihin.
Isossa-Britanniassa ei tukeuduta ainoastaan verorahoihin.
Monarkia omistaa kiinteistöjä, jotka on ostettu julkisilla varoilla.
Kalliita kokoelmia.
Ja investointeja, joista emme tiedä, vaikka saimme käsityksen vuonna 2017.
Historian suurimpia datavuotoja.
Vuotaneet asiakirjat paljastavat, miten varakkaat,
myös kuningatar, sijoittavat salaa valtavia summia veroparatiiseihin.
Noin 10 miljoonaa puntaa kuningattaren omista varoista -
maksettiin Bermudan rahastoihin.
Kaltaiselleni historioitsijalle kiehtovaa on se,
miten salaperäisiä kuninkaalliset varat oikeasti ovat.
Emme tiedä, mitä ne ovat ja missä niitä säilytetään.
Mutta tiedämme, että suuri osa pääomasta -
on peräisin alamaisilta ja niiltä ajoilta, jolloin he hallitsivat täysin.
He vaativat alaluokkia maksamaan veroja -
vastineeksi palveluksista, maista, suojeluksesta tai muuten vain.
Kuninkaalliset saivat haluamansa. He määräsivät.
He käyttivät rahoja rakentaakseen palatseja.
Japanissa ja Britanniassa -
he asuvat niissä yhä.
Rahoja käytettiin myös sotimiseen.
Mitä enemmän alueita valloitettiin,
sitä enemmän alaluokkia oli ja sitä enemmän rahaa monarkit saivat,
jolloin he pystyivät valloittamaan lisää ja saamaan lisää alamaisia. Niin edelleen.
Tämän kaiken alla oli vielä yksi lisäkerros.
Orjuus.
1400-luvulla eurooppalaiset alkoivat vallata maita ja ihmisiä ulkomailla.
Suuri osa maailmasta joutui kuninkaallisten alaisuuteen.
Tämä inspiroi Japania tunkeutumaan naapurimaihin -
ja rakentamaan omaa imperiumiaan.
Mutta Britannian imperiumi oli maailman suurin.
Vuonna 1655 se valtasi Jamaikan -
ja muutti sen imperiuminsa uusimmaksi jalokiveksi.
Se perusti Royal African Companyn,
joka lähetti enemmän afrikkalaisia orjiksi Amerikkaan -
kuin yksikään muu instituutio koskaan.
Kaarle II:sta alkaen aina kuningas Vilhelm III:een asti -
Britannian kuningashuoneella oli orjakaupan monopoli.
He hyötyivät ihmisten kaappaamisesta, viemisestä maailman toiselle puolelle -
ja myymisestä plantaaseille orjatyövoimaksi.
Kolonialismi ja orjuus olivat tärkeä osa monarkiaa.
Se oli tietynlainen rasistinen ideologia.
Imperiumin tarkoituksena -
oli kerätä alamaisia kaikkialta maailmasta.
Royal African Company menetti monopolinsa Vilhelm III:n alaisuudessa.
Kuningashuone oli orjakaupan tärkeimpiä sijoittajia.
Ala kasvoi yhdeksi maan suurimmista.
Se kuljetti lähes kolme miljoonaa ihmistä.
Moni rikastui reittien varrella.
Se raha kasaantuu.
Tutkimuksen mukaan Britannia on velkaa Jamaikalle ainakin 3 biljoonaa dollaria -
pääasiassa orjuutettujen ihmisten työstä. Karibian alueella luku on 9,7 biljoonaa.
Rahaa seuraamalla käy selväksi, kuinka paljon -
Britannian imperiumi hyötyi siirtokunnistaan ympäri maailmaa.
Meidän on tunnustettava ne kamalat vääryydet -
ja se, että niiden vääryyksien seuraukset näkyvät yhä.
Orjuus ruokki Britannian vaurastumista.
Orjakauppa päättyi 1800-luvun alussa,
mutta maailman imperiumit pysyivät vahvoina seuraavalle vuosisadalle.
Koko Eurooppa on joutunut mukaan taisteluihin.
1900-luvun suuret shokit,
ensimmäinen maailmansota ja toinen maailmansota.
Nämä tapahtumat johtivat vallankumoukseen.
Kymmeniä monarkioita kaatui.
Pakenimme Unkarista. Jätimme kaiken jälkeemme.
Elimme sitä seuranneet vuodet pakolaisina.
Japani hävisi toisen maailmansodan.
Keisaria ei enää pidetty -
jumalallisena olentona. Hän oli pelkkä kuolevainen.
Japanilta vietiin myös siirtokuntansa,
mutta Britannialta ei viety. Koska se oli sotien voittajapuolella,
se sai paljon etuja.
Monarkian piti selvittää, miten sen pitäisi muuttaa käytöstään -
ja julkista imagoaan selviytyäkseen demokratian aikakaudella.
He riisuivat kruununsa ja kaapunsa -
ja lähtivät kaduille.
Kuningasperhe -
kehitti nopeasti hyvin suunnitelmallisen PR-strategian.
Se oli päättänyt tehdä vihollisistaan, eli työväenluokasta, liittolaisiaan.
Tällainen muutos ja imago -
ovat elintärkeitä monarkian selviytymiselle kaikkialla.
Elokuun 6. päivänä 1962 -
Jamaikasta tuli itsenäinen valtio.
Olin 11-vuotias, kun saimme itsenäisyyden.
Se oli merkittävä tapahtuma.
Muutuimme siirtokunnasta itsenäiseksi maaksi.
Mutta jutussa oli juju mukana.
Paradoksaalista kyllä,
prinsessa Margaret tuli edustamaan kuningatarta.
Näin tapahtui ympäri maailmaa.
Näemme tarkkaan koreografioituja kohtauksia.
Uutisissa näytetään, että paikalliset toivottavat heidät tervetulleiksi.
He yrittävät näyttää, että imperiumi, nykyinen Kansainyhteisö,
koostuu harmoniasta, yhtenäisyydestä, demokratiasta ja tasa-arvosta.
Mutta siitä huolimatta monarkia piti imperiumin pitkään kasassa -
sorrolla ja väkivallalla.
Britannian 63 siirtokunnasta, jotka saivat itsenäisyyden 1900-luvulla,
lähes puolet halusi osaksi Kansainyhteisöä.
Viisitoista niistä on sitä yhä.
Toisin sanoen kuningatar Elisabet II on heidän kuningattarensa.
Itsenäisyyden alkuaikoina monet ihmiset -
tunsivat ainoastaan Britannian hallitseman Jamaikan.
Lauloimme: "Hallitse, Britannia, Britannia hallitsee aaltoja.
Briteistä ei tehdä orjia."
Opettajamme eivät ajatelleet, että olemme orjien lapsia.
Miten voimme laulaa jotain tuollaista?
Koska samaistuimme britteihin. Olimme brittejä.
Joka vuosi Jamaikan parlamentti avataan näin.
Miehiä brittiläisissä univormuissa, kaavuissa ja peruukeissa.
Ja Jamaikan kenraalikuvernöörin puheella.
Englannin kuningatar nimitti hänet edustamaan häntä.
Kuningatar antoi myös kuninkaallisen arvomerkin osaksi univormua,
mutta sitä alettiin hiljattain arvostella.
Pyhän Mikaelin arvomerkissä olevassa kuvassa -
arkkienkelin jalka on Paholaisen niskalla.
Ihmiset alkoivat nähdä symbolisen yhteyden -
siirtokunnan valkoisen edustajan ja mustan alamaisen sortamisen välillä.
Ajattelimme: "Hei, odotahan nyt."
Jopa itse kenraalikuvernööri sanoi tutkivansa asiaa.
Kuningatar omistaa periaatteessa koko Jamaikan julkiset maat.
Pääkaupungissa on kuningatar Viktorian näkyvä patsas.
Totuus on, että nämä ovat niitä jäljelle jääneitä asioita,
joista emme ole aina tietoisia,
mutta alitajuisesti ne muokkaavat mieltämme.
Se, että kuningatar on hallitsijamme,
on klassinen esimerkki henkisestä orjuudesta.
Meidän on päästävä eroon -
näistä perinteistä, jotka sitovat meidät menneisyyteen -
ja estävät meitä saavuttamasta todellista vapautta.
Mutta se historia ei ole se tarina, jota monarkia haluaa kertoa.
Sen brändi ei ole enää poliittinen. Se on henkilökohtainen.
Hallitsija viettää pitkiä aikoja ulkomailla.
Tuo uhraus käy selväksi -
nähdessämme kuningasperheen ilon, joka tulee siitä, että he ovat yhdessä.
Monarkia on muuttanut perhekäsityksen liiketoiminnaksi,
vieläpä menestyväksi sellaiseksi. Siinä on kyse tunteista.
Me kaikki voimme samaistua käsitykseen tavallisesta perheestä.
Näemme tätä nykyään päivittäin.
Se on yksi suosituimmista TV-genreistä,
mutta kuninkaalliset tekivät tätä jo vuosikymmeniä aiemmin.
Ensimmäistä kertaa he alkoivat juhlia kuninkaallisia häitä,
syntymiä ja hautajaisia kansallisina tapahtumina.
Ja maailmanlaajuisina.
Arvion mukaan prinssi Williamin ja Harryn häitä -
katsoi yli neljäsosa koko maailman väestöstä.
Minun on tunnustettava, että katsoin prinssi Harryn häät.
Se oli näyttävä tilaisuus.
Jamaikalla kiinnitetään huomiota kuninkaallisiin -
samalla tavalla kuin julkkiksiin.
Miksikö tarkkailen kuninkaallisia?
Koska tuhannen vuoden jälkeen -
he ovat maailman pisin, jatkuva realitysarjaperhe.
Draamaa riittää.
Lempimuistoni on se,
kun kuningatar pukeutui vaaleanpunaiseen -
ja se, kun prinssi Harry ja Meghan saivat suudella.
On aika hienoa, että meillä on se perinne.
Koska pidän itseäni traditionalistisena.
Pidän sen vaikutusvallasta.
Demokratiassa ajattelemme, että valta toimii näin.
Kansalta hallitukselle.
Mutta kulttuurissamme toimii yhä vanha kolmio.
Kuninkaalliset ovat huipulla, mutta he saavat valtansa medialta, eivät Jumalalta.
He käyttävät sitä ja me uskomme siihen.
Se on nykyään kaikkien kuninkaallisten strategia.
Kaikki median tuoma huomio tuo tullessaan paljon valtaa.
Kukaan ei tiennyt sitä paremmin kuin prinsessa Diana.
Hän oli ensimmäinen kuninkaallinen, joka ohjasi huomion toisiin asioihin.
Prinsessa on innoittaja. Koskettamalla potilaita ja puhumalla heille -
hän vähentää ennakkoluuloja ja AIDSin pelkoa.
Vierailu vakuutti minut siitä, että minun on jatkettava rooliani -
maailmanlaajuisessa kampanjassa maamiinojen kieltämiseksi.
Hän otti monella tapaa uuden roolin.
Hän esitteli itsensä humanitaarisena.
Hänen poikansa ovat seuranneet häntä omalla hyväntekeväisyydellään.
Meille ja muillekin on käynyt niin. Mielenterveys on asetettava etusijalle.
Mutta tietyissä asioissa -
on vaikea olla humanitaarinen ja pysyä puolueettomana.
Black Lives Matter -liikkeen elpyminen oli erityisen tärkeä hetki.
Kun otetaan huomioon Ison-Britannian siirtomaamenneisyys,
Kansainyhteisö ja kuningashuone,
se tekee keskustelun käymisestä hyvin vaikeaa.
Kate ja Williamin järjestö osoitti tukea Instassa,
mutta he eivät tehneet sitä omilla nimillään.
Kaksi ihmistä, joista kuulimme silloin, olivat Harry ja Meghan,
jotka olivat jo jättäneet instituution taakseen.
Prinssi Harry ajaa muutosta keskittymällä järjestelmälliseen rasismiin.
Hän on ymmärtänyt vähemmistöjen ongelmat.
Emme voi mennä eteenpäin, jos emme tunnusta menneisyyttä.
Maailma sai pian tietää, miten henkilökohtainen asia oli,
kun vuonna 2021 he suostuivat Oprahin haastatteluun.
He sanoivat, että tilaisuus oli mennyt ohi instituutiolta.
En voinut ymmärtää, miten sitä ei pidettäisi -
lisäetuna ja heijastuksena maailmasta.
Aina, mutta varsinkin juuri nyt.
Tässä on yksi Kansainyhteisön suurimmista voimavaroista,
jota olisi voinut toivoa.
Kuningasperhe vastasi lausunnolla.
"Mainitut ongelmat,
etenkin rotuun liittyvät, ovat huolestuttavia.
Suhtaudumme niihin vakavasti. Perhe käsittelee niitä yksityisesti."
Monille Kansainyhteisön alueilla asuville -
nämä ongelmat eivät ole vain yksityisasioita.
Se on herättänyt keskustelun Jamaikalla. Henkilö, joka "hallitsee" meitä,
muttei näytä eikä kuulosta meiltä.
Jo ennen Oprahin haastattelua -
vain 30% jamaikalaisista, siis ennätysalhainen määrä,
halusi pitää kuningattaren hallitsijanaan.
Barbados ilmoitti poistavansa hänet virallisesti vallasta.
Muut maat saattavat seurata.
Toisin kuin Britanniassa,
Japanin keisari on alkanut kohdata maansa menneisyyttä.
Muistelen menneisyyttä ja sotaa syvällä katumuksella.
Sitä voidaan pitää poliittisena toimena,
mutta samaan aikaan se on tuonut suurta kunnioitusta japanilaisilta.
Kuninkaallinen satu on aina leikannut muut luvut irti.
Monarkian haasteena 2000-luvulla on se, miten mystiikka ja aura voidaan säilyttää.
Jos ovet avaa liian levälleen,
aura ja mystiikka katoavat, jolloin he eivät eroa muista.
Ihmiset kaipaavat monarkioiden taikaa.
Joillekin kuninkaallisille sadusta kiinni pitäminen on ollut raskas taakka,
joka voi viedä heiltä onnellisen lopun.
Muille kuninkaallisuuden hylkääminen oli itsessään onnellinen loppu.
Useimmille kuninkaallisille sadun ylläpitäminen -
voi merkitä koko tarinan kohtaamista.
On olemassa afrikkalainen sanonta: "Ennen kuin leijona kertoo tarinan,
emme kuule koko tarinaa."
Koska perinteisesti metsästäjät kertovat tarinan, eivät leijonat.
Minusta on aika kuulla leijonan tarina.
TARINAN TOINEN PUOLI
Tekstitys: Jerry Savolainen