Ihmisten tarinassa on oikeastaan kyse hyödyntämisestä.
Esimerkiksi kupari, jota opimme kaivamaan ja josta opimme tekemään työkaluja.
Teimme siitä pronssia tinan avulla.
Tai hiili ja öljy, joiden avulla saimme tulen kesytettyä.
Mutta muokataksemme maailmaa meidän piti ensin oppia selviytymään siinä,
mihin tarvittiin kaikkein arvokkainta resurssia, joka oli tämä:
Sokeri. Se on lähin muotomme puhtaasta energiasta.
Esi-isämme olivat metsästäjiä ja keräilijöitä.
Heille sokeri oli nopeimpia energianlähteitä.
Joten kehityimme himoitsemaan sokeria ja syömään sitä.
Mutta he eivät syöneet tällaista sokeria.
Sitä vain löytyi muista ruoista:
hedelmistä, vihanneksista ja sokeriruo'osta.
Siitä on yli tuhat vuotta, kun jotkut yritteliäät ihmiset -
oppivat uuttamaan sokeria sokeriruo'osta,
haihduttamaan ja kiteyttämään sitä.
Ja tekemään siitä ainesosan, jota voi lisätä mihin vain. Ja niin me teimme.
Nyt voimme saada valkoista kamaa milloin tahansa.
Ongelma oli, että meillä oli yhä neandertalinihmisen aivot ja keho,
jotka elivät teknologian 2.0 ja sokerin 5.0 -ympäristössä.
Kehomme ja aivomme eivät pysy mukana.
Kalorit, jotka olivat ennen elinehtomme, ovat nykyään uhka kansanterveydelle.
Sokeri on vastuussa liikalihavuudesta,
diabeteksesta ja syövästä. Sääntelyä tarvitaan.
Sokerijuomien juominen -
on liikalihavuusepidemian keskeinen tekijä USA:ssa.
Addiktoivaa.
Myrkytämme itseämme sokerilla.
Joten tiedemiehet ovat yrittäneet -
luoda jotain, joka tekee saman kuin sokeri.
Jotain, joka tuo makeutta ja nautintoa ilman turhia kaloreita.
Joskus unohdamme, ettei sokeri ole pelkkää makeutta.
Sokeri on energiaa.
Sokeri on onnellisuutta.
Sokerissa on suutuntumaa.
Sokeri on monia asioita ruoassa.
Sen korvaaminen…
Voiko sydäntä korvata?
Voimmeko tyydyttää syvän ja muinaisen sokerinhimomme -
vahingoittamatta itseämme? Voimmeko saada kaiken haluamamme?
NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Päällystetty kultaisella sokerilla. -Liian hyvää haltijoille.
Trixit ovat lapsille.
Sokerilla ei ole mitään ravintoarvoa.
Sitä ei pitäisi kutsua ravintoaineeksi.
Osa sokerista muuttuu rasvaksi.
Hänen ei pitäisi antaa karkkien ja makeisten korvata muita ruokia.
Masu haluaa herkkuja.
SOKERI
Nämä ovat sokeriveistoksia.
Täysin sokerista valmistettuja taideteoksia,
jotka ovat jopa yli 6 m korkeita.
Niitä löytyi kuninkaallisten juhlista.
Niitä kutsuttiin hienouksiksi, koska ne kertoivat vauraudesta hienovaraisesti.
Se ei ollut kovinkaan hienovaraista. Sokeri oli hyvin kallista ja harvinaista.
Se muuttui noin 150 - 200 vuotta sitten,
kun opimme tislaamaan sokerijuurikkaita ja sokeriruokoja -
hyvin jalostetuksi ja tiiviiksi sokeriksi.
Se ei ollut enää vallan symboli.
Sokeri oli energiaruoka, josta sai terveyttä ja voimaa.
Lääkärit raportoivat sen yllättävistä stimuloivista ominaisuuksista.
Muodikkaita naisia rohkaistiin siemailemaan sokerisia mehuja,
ainoaa terveellistä juomaa, jota voi juoda pyöräilyn jälkeen.
Sotilaiden mukaan se oli ihmeainetta, joka lievitti väsymystä ja sammutti janon.
Kukaan ei etsinyt korviketta sokerille.
Se tapahtui täysin vahingossa.
Eräänä iltana vuonna 1878 tutkimuskemisti istui illalliselle,
puraisi sämpylää ja maistoi jotain makeaa.
Makeus ei tullut leivästä. Se tuli hänen sormistaan.
Hän oli läikyttänyt jotain käsilleen samana päivänä.
Se oli kivihiilitervan johdannainen, jota kutsumme sakkariiniksi.
Se on 300 kertaa makeampaa kuin sokeri, ja se on kaloritonta.
Se päätyi aikanaan Sweet'N Low -makeutusaineeseen.
Siihen aikaan suurimmat asiakkaat olivat -
diabeetikoita ja edullista säilöntäainetta etsivät purkittajat.
Mutta sitten amerikkalaisten sokerinkulutus alkoi kohota.
Se väheni maailmansotien aikana, kun sokeria annosteltiin. Se palasi pian.
Amerikkalaisten vyötärötkin kasvoivat,
kuten sydänkohtausten määrä. 1960-lukuun mennessä -
sydänsairaudet aiheuttivat kolmanneksen amerikkalaisten kuolemista.
Lääkärit alkoivat epäillä sokerin merkitystä.
Amerikkalaiset halusivat vähentää sitä.
Onneksi laboratorioiden turvallisuus ei ollut hääppöistä,
joten tutkijat törmäsivät yhä useampiin korvaaviin aineisiin.
1930-luvulla tupakkatauolla ollut lääketutkija -
sattui maistamaan sormiaan löytäen syklamaatin.
Sokeria makeampaa, muttei yhtä makeaa kuin sakkariini.
Sen avulla saimme ensimmäisen kalorittoman limun.
Jokainen No-Cal pullo sisältää juhlat.
Se on ensimmäinen ja hienoin sokeriton virvoitusjuoma.
Sitten 1960-luvulla -
toinen lääketutkija nuoli omia sormiaan ja maistoi jotain makeaa.
Tapahtuuko sitä usein?
Unohtavatko tutkijat pestä kätensä ja nuolevat niitä?
Ei enää.
Sen tyypin ansiosta saimme aspartaamia, jossa on sama kalorimäärä kuin sokerissa.
Se on 200 kertaa makeampaa. Pieni määrä riittää.
Sitten 1970-luvulla tutkija kehitti sokerin ja kloorin yhdistelmää.
Tarinan mukaan häntä pyydettiin testaamaan sitä.
Hän kuuli väärin ja maistoi sitä sen sijaan.
Tutkija selvisi, ja me saimme sukraloosin.
Ei kaloreita, todella makeaa. Sitä markkinoidaan huippukorvikkeena.
Splendan makeutusaine.
Voit sanoa sokeri tai voit sanoa Splenda.
Keinotekoiset makeutusaineet vaikuttivat taikuudelta.
Kemian ihmeiden ansiosta…
Voit nauttia makeudesta ilman kaloreita.
Nautintoa hyvällä mielellä.
Kuulostaa liian hyvältä.
Monien mielestä se kuulosti liian hyvältä ollakseen totta.
60- ja 70-luvulla tehdyissä tutkimuksissa -
rotat saivat kasvaimia.
Makeutusaineiden pelättiin aiheuttavan syöpää.
USA kielsi syklamaatin, laittoi aspartaamin hyväksymisen tauolle -
ja lisäsi sakkariinituotteisiin varoituksen,
jossa varoitettiin terveysvaikutuksista.
Monista sokeri vaikutti turvallisemmalta.
Sokeriteollisuus oli parantanut imagoaan -
väittäen, että sokeri oli dieettiruoka, fiksu tapa pysyä hoikkana.
Sokerilla pystyi hillitsemään ruokahalua aina, kun teki mieli ahmia,
koska teelusikallinen sisälsi vain 18 kaloria. Se oli puhdasta energiaa.
Tämä Domino-mainos väitti jopa, että kolme lusikallista sokeria -
lihotti vähemmän kuin omena.
Vaikka siinä voi olla vähemmän kaloreita, kaikki kalorit eivät ole tasavertaisia.
Kun syö omenan, verensokeritasot nousevat hitaasti.
Siitä saa sokeria, kuitua, vettä ja monia makroravinteita.
Sulattamisessa menee hetki.
Mutta puhdas sokeri on välitöntä energiaa, jota seuraa romahdus.
Käyttäjän nälkä voi siis kasvaa entisestään.
Kun sitä syö yhä enemmän, välitön energia voi alkaa rasittaa kehoa.
Insuliini reagoi pysymällä kroonisesti koholla.
Insuliini on hormoni, joka neuvoo, mitä sokerille tehdään.
Se avaa soluja, jotta sitä voi käyttää energiaksi.
Jos sitä on tarpeeksi, energia varastoidaan rasvaksi.
Mutta jos insuliini virtaa jatkuvasti kehon läpi,
solut alkavat vastustaa sitä. Aikanaan…
Haima pumppaa ulos hurjia insuliinimääriä,
mutta insuliini ei toimi.
Siitä syntyy kakkostyypin diabetes.
Solut eivät saa tarvitsemaansa polttoainetta.
Valitettavasti tämä korkea insuliinitaso -
toimii yhä toisissa tehtävissä, joihin se on tarkoitettu.
Yksi niistä on rasvan tekeminen.
Siksi on helpompaa lihoa ja vaikeampaa laihduttaa.
Myös verensokeri kohoaa,
mikä voi vahingoittaa kehonosia, kuten sydäntä.
Se ei ollut yleistä tietoa 60- ja 70-luvulla.
Sokerista kerrottiin ristiriitaisia tietoja.
Yksi asia oli kuitenkin selvää.
Tyydyttynyt rasva oli syyllinen sydänsairauksien lisääntymiseen.
Ruokateollisuus vastasi -
kaikenlaisilla tuotteilla, joissa luki "rasvaton" tai "sydänystävällinen".
Rasvan mukana lähtee myös maku.
Monissa tapauksissa yritykset korvasivat sen sokerilla.
Myös keinotekoisten makeutusaineiden maine oli paranemassa.
Tutkimuksia tehtiin valtavasti,
mutta mikään ei todistanut, että ne aiheuttavat syöpää.
Entä aiempien tutkimusten rotat?
Niiden saama makeutusaineen määrä vastasi satoja limutölkkejä päivässä.
Lisäksi…
Rotat ja hiiret eivät ole ihmisiä.
Kun Coca-Cola julkaisi aspartaamipohjaisen limun vuonna 1983,
se oli tärkeä tapahtuma.
Diet Coken maailmanensi-ilta.
Juot sitä ihan vain maun vuoksi
Vuosikymmenessä aspartaami oli korvannut yli 450 miljoonaa sokerikiloa -
ruoissa ja juomissa USA:ssa.
Keinotekoiset makeutusaineet eivät korvanneet ruokavaliomme sokeria.
Ne olivat pääasiassa tekosyy syödä sitä enemmän.
Olimme keksineet entistä halvempia valmistustapoja, vaikkapa maissista.
Nykyään sokeria lisätään 75 prosenttiin pakatuista ruoista USA:ssa.
Sillä on yli 60 eri nimeä.
Glukoosia, fruktoosia, sakkaroosia. Kaikki "-oosi"-päätteiset ovat sokeria.
Yksi parhaista sokerin kiertoilmaisuista on haihdutettu ruokomehu.
Keinotekoiset makeutusaineet eivät voineet mitenkään korvata sokeria.
Jokainen tietää, ettei keinotekoinen makeutusaine mene täydestä.
Ne eivät maistu aivan sokerilta.
En pidä siitä, että tekosokeri jättää oudon jälkimaun.
Onko pahaa? -Kemiallisesti makeutettua.
Niin makeaa, ettei suu kestä sitä.
En pidä keinotekoisista makeutusaineista.
Olen maistanut sakkariinia limuissa.
Se kuivattaa suuta, jolloin vettä on juotava enemmän.
Pichet Ong on yrittänyt tehdä jälkiruokia pienemmällä sokerimäärällä -
tekemättä kompromissia maussa.
Myös aspartaamilla oli vastaavanlainen vaikutus minuun.
Se ei maistu luonnolliselta.
Aika määrittää ison osan sokerin mausta.
Kauanko aikaa menee siihen, että makeus saavuttaa huippunsa,
kauanko se viipyilee ja kuinka nopeasti se katoaa.
Sitä kutsutaan ajalliseksi makeusprofiiliksi.
Sokerin profiili on tällainen.
Se saavuttaa huippunsa nopeasti ja katoaa nopeasti.
Sukraloosi näyttää tältä.
Makea maku tulee hitaammin ja katoaa pitkän ajan kuluessa.
Aspartaami on sitäkin hitaampaa niin alussa kuin lopussa.
Ero mitataan sekunnin murto-osissa,
mutta makunystyjen mielestä se on ikuisuus.
Sokeri on muutakin kuin makeutta.
Se saa kuorrutteen kiiltämään ja se tekee kakusta kostean ja kuohkean.
Jos kakusta poistetaan kaikki sokeri, kakku muistuttaa pitaleipää.
Eli haasteet ovat valtavat.
Stevia on ainoa makeutusaine, joka on toiminut resepteissäni.
Stevia on luontainen kaloriton makeutusaine.
Sitä saa eteläamerikkalaisesta kasvista. Se kelpaa jälkiruokiin.
Mutta makeus alkaa jopa myöhemmin kuin keinotekoisissa.
Lisäksi maku viipyilee liian pitkään, mikä paljastaa sen.
Yksi makeutusaine muistuttaa sokeria todella paljon.
Se ei ole yhtä intensiivistä.
Psikoosi, sokerinkorvikkeiden nouseva tähti.
Se on periaatteessa harvinaista sokeria, jota löytyy viikunoista ja rusinoista.
Mutta se ei toimi kehossamme sokerin tavoin.
Emme voi hajottaa sitä täysin, joten se on lähes kaloritonta.
Se toimii keittiössä. Se on turvallista varhaisten tutkimusten mukaan.
Vain pari tuottajaa valmistaa sitä. Harva maa on hyväksynyt sen.
Se on hinnoiteltu kuin gourmet-terveysruoka.
Mikään näistä makeutusaineista, edes psikoosi,
ei voi korvata sokerin maagisinta ominaisuutta.
TYYTYVÄISYYS
Sokeri vaikuttaa aivojen samaan osaan kuin seksi ja addiktoivat huumeet.
Aivojen palkitsemisalueeseen.
Sokeri vapauttaa dopamiinia, joka lisää onnellisuutta.
Emme syö sokeria vain nälän vuoksi. Syömme sitä myös halun vuoksi.
Siksi, vaikka olisimme täynnä,
innostumme, kun meille tarjotaan jälkiruokaa.
Eikö olekin hassua?
Meillä on erityinen paikka -
nautinnolliselle maulle aterian päätteeksi.
Tutkimuksessa havaittiin, että aivomme palkitsemisalueet -
aktivoituvat vain, kun makeus tuo kaloreita mukanaan.
Nautinnosta on maksettava.
Katkera totuus on, ettemme voi jäljitellä sokeria -
jättämällä huonoja osia pois.
Joillakin on erilainen lähestymistapa.
He yrittävät keksiä itse sokerikiteen uudelleen.
Vuonna 2013, 95-vuotiaana,
professori Avraham Baniel mietti elämäänsä.
Hän oli ollut teollisuuskemisti. Hän teki monia asioita urallaan.
Hän kaivoi kuparia aavikon hiekasta, mineraaleja Kuolleeltamereltä,
lannoitteita, biopolttoaineita, mattokuituja, sitruunahappoa -
ja teki pitkän uran professorina.
Hän muisti asian, joka tapahtui kauan sitten,
kun hän oli vasta aloittamassa.
Maailma oli sodassa.
Sokeria säännösteltiin ankarasti.
Sokeria ei ollut saatavilla lähes lainkaan.
Professori Baniel on Eranin isä.
Siihen aikaan hän työskenteli Haifan lähellä pommintekijänä.
Eräänä päivänä hänen ystävänsä vaimo tuli pyytämään häneltä tärkkelystä.
Isäni kysyi: "Mihin tarvitset sitä?"
Hän osasi tempun. Jos tärkkelyksestä teki tahmean vanukkaan -
ja sitten siihen lisäsi vähän sokeria, se maistui taianomaisesti makeammalta,
kuin siinä olisi enemmän sokeria.
Isäni ajatteli: "Jännä juttu. Tuo täytyy painaa mieleen."
Hän tietysti unohti sen täysin.
Kunnes tuona kohtalokkaana päivänä vuonna 2013,
kun se iski kuin ilmestys.
Isäni sanoi: "Sokeria voi vähentää ainoastaan,
jos sitä käytetään eri tavalla."
Sokerilla on likainen salaisuus.
Suurinta osaa siitä ei oikeasti maista.
Kun suuhun laittaa kakkupalan, sokerikiteet liukenevat suuhun,
jolloin sokerimolekyylit kulkevat ympäriinsä.
Vain murto-osa niistä koskettaa makunystyjä.
Loput vain nielaistaan.
Ne menevät sinne, minne niitä ei haluta.
Tärkkelys sai vanukkaan maistumaan makeammalta,
koska se peittää kielen ja tekee siitä tahmeamman,
jolloin suurempi osa osuu makunystyihin.
Eranin isä uskoi keksineensä tehokkaamman ratkaisun.
Kun itse sokerikiteeseen upottaisi jotain, se toimisi…
Sokerimolekyylien sienenä.
Se imisi ne itseensä ja loisi uudenlaisen kiteen,
joka sisältäisi valtavia sokerimolekyylimöykkyjä.
Kun kiteet sulavat suussa,
suurempi osa molekyyleistä saavuttaa makeareseptorit.
Eran oli niin vakuuttunut isänsä ideasta, että hän perusti yrityksen, DouxMatokin.
"Doux" tarkoittaa makeaa ranskaksi, "matok" tarkoittaa makeaa hepreaksi.
"Du" tarkoittaa hepreaksi myös "tuplaa".
Eli "makea makea" tai "tuplamakea".
He huomasivat, että piidioksidi, yleinen elintarvikelisä, oli hyvä sieni.
Tästä syntyi Incredo, joka on lähes sataprosenttisesti sokeria.
Koska maistamme sen paremmin, sitä ei tarvita yhtä paljon.
Moni on innostunut siitä.
Time kutsui sitä yhdeksi vuoden parhaista keksinnöistä.
Mutta sillä on rajoituksensa,
erityisesti vesi.
Incredossa sokeri ja piidioksidi hajoavat välittömästi kastuessaan.
Pam! Ne erkanevat.
Sokeria toisella puolella, kantajaa toisella. Ihme on poissa.
Kehomme kehittyivät tätä yhdistettä varten -
tavoilla, joita on vaikea huijata. Emme vieläkään ymmärrä sitä täysin.
Mutta opimme lisää sokerista.
Joitain yleiskäsityksiä on jo aika päivittää.
2000-luvulla maissisiirappia pidettiin kaikkein pahimpana sokerina.
Sitä on kutsuttu "Paholaisen karkiksi", "kamalaksi keksinnöksi" ja "huumeeksi".
Mutta suuri osa maissisiirapista muistuttaa sokerin molekyylirakennetta.
Se ei ole parempaa eikä pahempaa. Agaavea ja hunajaa -
pidetään terveellisempinä vaihtoehtoina, mutta…
Totuus on se, että olipa kyseessä fruktoosi, glukoosi tai jokin muu,
keho pitää sitä sokerina.
Ruskeassa sokerissa on ravintoaineita, joita valkoisessa ei ole. Hyvin vähän.
Raakasokeri ei ole sen parempaa.
Se ei ole oikeastaan edes raakaa. Se on vain vähemmän jalostettua.
Tiedoksi vain,
että keinotekoiset makeutusaineet eivät aiheuta syöpää.
2000-luvun alkupuolella -
sakkariinituotteilta ei enää vaadittu varoitusetikettiä.
Verrattuna sokerilla makeutettuun juomaan, aspartaamilla makeutettu juoma -
on paljon turvallisempi ja terveellisempi vaihtoehto.
Minä luultavasti jankkaan samaa hautaan asti.
Tutkimusten mukaan -
keinotekoiset makeutusaineet eivät auta painonpudotuksessa,
koska ne muuttavat bakteerien koostumusta vatsassamme.
Makeutta ei saa ilmaiseksi, mutta hyviäkin uutisia on.
Sokeri ei ole niin paha juttu kuin meille on uskoteltu.
Sokerin sanotaan tekevän lapsista hyperaktiivisia. Perusteet ovat heikot.
Myöhemmin ei löydetty todisteita siitä, että sokeri vaikuttaa lasten käytökseen.
Nykyään usein joku sanoo:
“Sokeri on uusi tupakka. Siitä pitäisi päästä eroon."
Olet saattanut kuulla, että sokeri on addiktoivaa.
Tiede on todistanut,
että sokeri on koukuttavampaa kuin kokaiini.
Kahdeksan kertaa koukuttavampaa. -Se on kuin heroiinia.
Nuokin todisteet on saatu hiirillä tehtävistä tutkimuksista.
Jos pitää valita sokerin ja kokaiinin vieroitusoireiden väliltä,
kannattaa valita sokeri.
On selvää, että koukuttavuus -
ja fysiologiset seuraukset ovat vahvempia kokaiinissa kuin sokerissa.
Sokeri ei ole myrkkyä, vaan annostus määrittelee sen.
Pieni sokerimäärä ei ole ongelma.
Se on ongelma vasta, kun sitä käytetään suuria määriä.
USA:ssa sokerinkulutus on vähentynyt 20 vuoden aikana.
Mutta pikaruoan ja roskaruoan kulutus eivät laske.
Lihavien määrä vain kasvaa.
Ihmiset syövät yhä -
aivan kamalan pieniä määriä tuoreita hedelmiä ja kasviksia,
täysjyvätuotteita ja papuja.
Kukaan ei syö papuja!
Emme ehkä saa sokeria sellaiseksi kuin haluamme.
Sokeri ei vain toimi niin.
Alamme päästä lähemmäs terveellisempiä vaihtoehtoja.
27. marraskuuta 2020 -
Eranin isä juhli 102. syntymäpäiväänsä.
Hän syö brownie-leivosta.
Sokeria oli vähennetty 35 prosentilla.
Hän piti siitä.
Hän oli todella iloinen.
Mazel tov!
Kaikkien pitäisi pyrkiä tasapainoisempaan ruokavalioon -
ilman liiallista sokeria.
Mutta sodan julistaminen yhdelle ainesosalle johtaa tappioon.
Kukaan ei noudata ruokavaliota, joka tekee olon kurjaksi.
Tumma suklaa, varsinkin sellainen, jossa on pähkinöitä.
Se on epäilemättä ehdoton suosikkini.
Se tekee oloni energiseksi ja iloiseksi.
Ajattelen nukkumaan mennessäni: "En malta odottaa jälkiruokaa."
Meidän on päästävä eroon liiallisesta sokerinkulutuksesta.
Ehdottomasti.
Liiallisesta kulutuksesta,
ei välttämättömästä sokerinkulutuksesta.
Tekstitys: Jerry Savolainen