ĆERKA KRALJA MOČVARE
Preveo: Bambula
I majka je plakala, "Da li ja to sebe vidim, u odrazu tvojih očiju?"
A ćerka je rekla...
"Da li ja to sebe vidim, u odsjaju tvojih?"
Helena. Vrati se.
Nateraće te da radiš duplo više poslova kad se vratiš.
Nije mi problem da se trampim.
Možda ako nas nema dovoljno dugo, zaboraviće da je ljuta.
Dobro. Hodaćemo polako, Mala Senko.
Bio je ovde. -Trčao ili hodao?
Koraci su širi nego ranije. I dublji spolja.
Trčao je. -Zašto?
Zato što se nečega uplašio? -Čega?
Nas.
Da si ti uplašena,
da trčiš da se spaseš, kuda bi otišla?
Tamo gde me niko ne bi mogao videti.
Vreme je da završiš lov.
Šta ako promašim? -Onda ćemo večeras biti gladni.
Nisam napravila nikakav zvuk.
Šta misliš da se desilo?
Namirisao me je.
Neće ti trebati vatra.
Helena, dođi po ono što si zaradila danas.
Ona je uvek ljuta na mene. -Tvoja majka ne može da vidi sreću kao mi.
U redu. -Dobro sam. Kasno je.
Helena, nemoj više.
Gde je ostatak? -Sad je slobodan.
Odgrizao je sopstvenu nogu?
Žrtvovao je ono što je morao da preživi.
Kad mogu da držim svoju u kući kao ti?
Kad budeš dobar lovac kao ja. A to nikada neće da se desi.
Šta te oznake kažu? -Kažu, "Kad bežiš od ljutog losa,
čuvaj se niskih grana."
Čula sam kako zavija. -Umire od gladi.
Imamo neke otpatke unutra. Možda bismo mogli...
Šta će biti kad ih ponestane?
Ne postoji ništa čistije od instinkta za preživljavanjem.
Vuk nema sažaljenja.
Samo želju da doživi sledeći dan.
Šta bi ti uradila vuku, da umireš od gladi?
Ti si njegov plen. Svi smo.
A mladunče? -Patiće i umreće samo.
Uradi ono što kažem, Helena.
Ali ako... -Helena, skloni se.
Uvek moraš da štitiš porodicu.
ŠTITI SVOJU PORODICU
Ne. Ovo je jedno od mojih solo putovanja.
Ali mogu da pomognem. -Ne zezaj. Znaš pravila.
Doneću iznenađenje. -Kakvo iznenađenje?
Iznenađenje na koje ćeš morati da sačekaš da saznaš šta je.
Vrati se tamo. Uskoro ću biti kod kuće.
Izvini što sam se dovezao do tebe.
Da li su ti mama ili tata tu?
Nadam se da ne ulazim na posed.
Nisam znao da neko ovoliko daleko živi ovde.
Satima sam ovde, samo se vrtim u krug. I...
Ne mogu da nađem put do staze.
Nema signala nigde ovde.
Ako biste mogli da me uputite ka... -Upomoć!
Molim vas. Pre nego što se on vrati. -Šta?
Šta to radimo? Šta to radiš?
Penji se, Helena. -Stanite. -Vratiće se uskoro. -Ko?
Molim vas, moramo da idemo. Smesta! -Ne želim da idem!
Ne mogu da vas povezem! Nisam siguran gde smo. Zato sam...
Ne!
Majko! Majko, stani!
Majko! Majko, stani! Stani!
Helena! -Ne! -Oče!
Oče! -Helena? -Oče! -Helena?
Ne!
Prestani!
Upomoć!
Vidi ko se probudio. U redu je, Helena.
Tvoja majka je u susednoj sobi. -Gde mi je otac?
Nije ovde. Bezbedna si sada. Više nemaš čega da se plašiš.
Ne brini za to.
Helena.
Ne bi trebalo da smo ovde. Hoću da idem kući.
To nije bio naš dom. -Šta si uradila?
Šta si uradila? Hoću oca. -On ne sme da bude blizu nas.
Nikad više.
On me je oteo, Helena.
Džejkob me je kidnapovao i odveo u šumu. -Lažeš.
Ti si lažov. Oduvek si bila lažov. Otac mi je pričao.
Prestani da plačeš! Zabranjeno ti je to. -Treba da pustimo tvoju majku da odmori.
Samo na nekoliko minuta. Bićemo dobro. Helena?
Oče?
Moramo da idemo. Hajde.
Dobro si postupila. Hajde.
Idemo ovuda. -Eno ga! -Policija! Ne mrdaj!
Hoćemo li otići kući? -Hoćemo jednog dana. -Ne mrdaj!
Odmakni se od devojčice. -Ne! -Na stomak! Smesta!
On nije uradio ništa loše. -Da ti vidim ruke.
Naći ću te, Mala Senko.
On beži! -Imam ga!
Ruke iza leđa! -Tata!
Sranje.
Ne trči, Marigold.
Ćao, dušo.
Gđa Hejver je rekla da ima svoj život, i da ako ćeš da kasniš,
počeće da naplaćuje smeštaj za mene. -To je rekla? -Šta to znači?
To znači da si toliko dragocena da misli da treba da plaćam za tebe. Šta imaš tu?
Moj projekat iz nauke. To je stanište. -Stanište. Čije stanište?
Bebe jelena.
Spava ovde, pored stena, da bude bezbedno od lovaca.
Pametan jelen.
Mama!
Kakav je ovo list? -Orah. -S kog drveta? -Ti reci meni.
Tamo. A koje je ono drvo? -Crveni hrast.
Ne deluje mi crven. -Hoće u jesen. -Vidiš li pticu?
Drozd. -Otkud znaš sva imena? -Mogu da te naučim ako želiš.
Vidim zeku. -Gde?
Moraš malo da nagneš glavu. Vidiš li uši?
Da. Vidim ga. S repom nadole? -Da.
To znači da smo jedno.
Porodica. -Mama?
Kada mogu da dobijem jednu ovakvu? -Ne dok ne napuniš 82 godine.
To je pravilo, sećaš se? -Nije pošteno. Ti si ih dobila kad si bila mala.
Bila sam mnogo starija od tebe, i kamo sreće da nisam. -Sviđaju mi se.
Ti se meni sviđaš.
Tata je kod kuće!
Stavi svoje stvari unutra, dušo.
Idemo u kampus na tatin radni piknik. -Piknik? -Izvini što kasnimo.
Zaboravila sam na to tvoje večeras. -Nema veze. Idemo.
Moram da se presvučem. Zašto ti ne odeš s njom, a ja ću doći kasnije.
Probali smo to. Ti nikad ne dođeš.
Ne idu mi takve stvari. -Ni meni.
Zato ćeš da pođeš s nama.
Plus, ti si moja prelepa žena, hoću da se hvalim tobom.
Hvala. -Dobro si? -Da.
Da li se Marigold zabavlja? -Ne znam. A ludo je,
što moji studenti to više ni ne skrivaju.
Telefoni zvone tokom celog mog predavanja.
U njihovu odbranu, čuo sam neka tvoja predavanja.
Sviđa mi se to. Neobična je. -Hvala. -Jesi je uradila ovde negde?
U San Francisku, kad sam bila tinejdžerka.
Imaš ih mnogo. Previše.
Nisam znao da si iz San Franciska. -I iz drugih mesta. Mnogo smo se selili.
Čime su se bavili tvoji roditelji? -Otac osiguranjem,
mama ponekad telemarketingom. -Od toga nema skoro ničeg dosadnijeg.
"Onda je ona uzela dvadeset dušeka i postavila ih na grašak.
Princeza je morala da leži celu noć na ovome.
Ujutru su je pitali kako je spavala. A princeza je rekla...
'Veoma loše.'"
Šta se dešava? Gde mi je ćerka? -Helena Erikson? -Gde je Marigold?
Nije ovde. Ne radi se o njoj. Ja sam specijalni agent Iling.
Šta radite u mojoj kući? -Gđo Erikson. -Prezivam se Peletje.
Pre toga, bili ste Džouns, zar ne?
Onda Mičel, nakon što ste ga promenili iz Bekam.
Ali roditelji su vam Džejkob Holbruk i Bet Erikson. -Šta želite?
Vaš otac, Džejkob Holbruk. On i još jedan zatvorenik su pobegli sinoć
dok su prevoženi preko državne granice u zatvor Aldžer.
Kad ste poslednji put razgovarali s njim?
Kad sam imala deset godina.
Da li je nedavno pokušao da vas kontaktira? -Ne. -Sigurni ste? Nijednom?
Mogli ste da me pozovete. Niste morali da dolazite ovde. -Šta se dešava?
Dobro si? -Znate li kuda bi vaš otac mogao da ode? -Tvoj otac?
Ne možete tek tako banuti u moju kuću.
Naš nalog nam omogućava da proverimo bilo kakvu
moguću komunikaciju s vašim ocem. -Zašto ponavljate to? Helenin otac...
On ne zna gde živim, ne zna mi prezime, ne zna ništa o meni.
Isto to važi za vašu porodicu i prijatelje?
Nikome nisam rekla da mi je Džejkob Holbruk otac.
Dakle, 20 godina. Bez pisama, rođendanske čestitke, bilo čega?
Ne. -Zbunjen sam. Mislio sam
da su ti roditelji poginuli u saobraćajnoj nesreći.
To je ono što sam ti rekla.
A Holbruk, to je onaj Kralj močvare, što je pobegao.
Čuo sam na radiju. -Tako je. -Da li postoji rizik da dođe ovde?
To pokušavamo da otkrijemo. -On ne zna gde živim.
Ne možeš biti sigurna u to.
Zaboga, Helena. Kako mi nisi rekla?
Rekao sam ti da ostaneš u autu, dušo.
Ko su ovi ljudi? -Policija. Oni su samo...
Ja ću da je odvedem. Pozvaću te kasnije.
Moraćemo da pogledamo vaš telefon i sve kompjutere koje koristite.
Uz malo sreće, ubrzo ćemo pronaći vašeg oca.
Ne znate vi mog oca.
Ako ode u divljinu, nikad više nećete da ga vidite.
U slučaju koji je postao poznat širom zemlje, Džejkob Holbruk,
takozvani "Kralj močvare," oteo je Bet Erikson i držao je 12 godina
u divljini Gornjeg Mičigena, dok na kraju nije pobegla
s ćerkom koju je rodila dok je bila u zatočeništvu.
Nakon suđenja, Eriksonovoj je bilo teško
da se prilagodi normalnom životu i retko je viđana u javnosti.
Nažalost, pre četiri godine izvršila je samoubistvo.
Da? Dolazite li kući?
Iznajmio sam sobu u hotelu za ovu noć. Mari je u bazenu.
Mogla bih da joj donesem neku odeću za školu, ako hoćeš.
Sutra neće da ide u školu, za svaki slučaj.
Nisam mislila da će se ovo desiti. -Da ću saznati? -Ne. Kamo sreće...
Mari me doziva. Moram da idem.
Mala Senko. Vreme je da proverimo naše zamke. A pravom lovcu...
treba pravi nož.
Ovaj je sada tvoj.
Hajde da vidimo kako barataš njime.
Ćao. Zvao sam ranije, ali se nisi javila.
Ne snalazim se s telefonima.
Najblaže rečeno.
Video sam vesti. Mislio sam da svratim i pozdravim te.
Zdravo, Klark. -Možda da dobijem čašu vode pre nego što se vratim.
Znam da ne želiš da svraćam,
ali mislio sam da se sve malo promenilo sada.
Istina je izašla na videlo. Kako tvoj muž to podnosi? -Ne dobro.
On će da dođe. Samo je pitanje vremena.
Mala više nije tako mala.
Tvoja majka bi volela da ju je upoznala.
Mislio sam da ćeš je možda dovesti kući,
barem za sahranu. -Onda je ne bi ni tada upoznala.
I to što kažeš. Voleo bih da si došla ranije.
To bi joj se svidelo.
On još uvek ima onaj posao na koledžu?
Ti i dalje radiš... -Ništa se nije promenilo. -Dobro.
Nisam zamišljao da će ovo ovako ispasti.
Žao mi je, ne mogu da radim ovo sada.
Barem nije u medijima.
Niko te ne spaja s njim.
Samo sam hteo da se uverim da nisi zabrinuta oko situacije. -Nisam.
Bilo je prostora kad si imala 13 godina ili tako nešto.
Mislio sam da imamo šansu da budemo fina mala porodica, nas troje.
Nikad nas nije bilo troje, Klark.
Ona me nije želela u blizini.
Kad je gledala u mene, videla je mog oca.
Kao i ti. -Ne. Zaboravljaš neke dobre dane.
Volela te je. Ja te i dalje volim.
Nedostaješ mi.
Ali možda smo ponekad u tebi videli malog Džejkoba.
Ili ti možda nisi videla dovoljno njega u meni.
Došao si da odmeniš ovog momka? -Ne, treba da...
Gđo Peletje, FBI bi hteo da dođete u upravu.
Nešto je iskrslo? -Ne znam.
Hoćeš da pođem s tobom?
Našli smo telo vašeg oca.
Malo unutar državne granice.
Pretpostavljamo da su se uputili ka prelazu u Kanadu.
Dvadeset metara zaštitne ograde na nasipu je razbijeno.
Vozač je ili izgubio kontrolu ili je zaspao.
Automobil je udario u drvo i zapalio se.
Obojica su izgoreli do neprepoznatljivosti.
Mislimo da su imali saučesnika. Sad ga tražimo.
Kako možete biti sigurni da je to Holbruk?
Ima tri zlatna zuba s gravurama koji odgovaraju vašem ocu.
Da li si dobro?
Moj otac je umro pre 20 godina.
Žao mi je zbog tvog tate.
Videli smo na televiziji. -Hvala, dušo, ali on mi dugo nije bio tata.
Doneli smo ti hranu u slučaju da ne želiš da kuvaš.
Da pogodim, dodatni feferoni? Definitivno sam raspoložena za picu.
Kako si? -Dobro sam.
Voleo bih da si mi rekla istinu.
Šta je najgore što je moglo da se desi?
Ne bismo imali Mari. -Ne znaš to. -Znam.
Ko bi se pri zdravoj pameti petljao s ćerkom...
Da si znao da mi je prezime Holbruk, nikad ne bi izašao na sastanak sa mnom.
Zbrisao bi. Hoćeš sada. -Samo malo.
Pretvarajmo se da sam bolja osoba nego što misliš, važi?
Šta je najbolje što je moglo da se desi?
Možda si našla nekoga kome možeš da veruješ.
Nekoga ko će ti pomoći da prebrodiš sve usrane dane.
Nekoga kome ćeš objasniti sve te tvoje čudne tetovaže.
Najbolje se nikad ne dešava. Bez obzira koliko očajnički to želimo.
Je li Marigold dobro? -Da. Spava. Stvarno veruješ u to?
Ono što si rekla ranije o...
Da se ono najbolje nikad ne dešava.
Jer ako to misliš, šta to znači za nas?
Ne želim da ti ovo pogoršavam.
Ali moraš da me pustiš unutra, Helena.
Idem da odradim neki posao u kancelariji.
Verovatno ću prespavati tamo.
Ja sam Helena Holbruk.
Sećaš se tipa koji je kidnapovao onu ženu?
Koga su svi zvali Kralj močvare?
Ja sam njegova ćerka.
Ponekad se iskradam sama noću jer se osećam zarobljeno.
Kao da ne mogu da shvatim kojem svetu zapravo pripadam.
Imam problem da verujem ljudima jer...
svi mi govore da je osoba kojoj sam najviše verovala zapravo čudovište.
On mi je ovo ucrtao nakon mog prvog ubistva.
A ovo kad sam promašila.
Ovo je mesto gde me je naučio da plivam.
Ime koje mi je dao.
Ovo je da me podseti da nikad ne čekam da obavim svoje poslove.
Ovo su bile jedine suze koje je moj otac ikada želeo da vidi.
Da li bi izašao na sastanak sa mnom?
Hajde. -Mogu ja to. -Znam. -Radovao sam se ovom danu.
Mislila sam da je vreme da te upoznam s par ljudi.
Vidi, tata, imaju konje.
Ovo je Klark. On će dati sve od sebe da te ubedi da ga zoveš deda.
Nek to zasluži. -To me nimalo ne plaši.
Nemam na koga drugog ovo da potrošim.
Veoma mi je drago što sam te upoznao, Marigold. -Takođe, Klark.
Svideće se mi se ova. Da li bi htela da vidiš konje?
Ko je gladan?
Dva sata nakon što sam uslikao to, počeo sam da dobijam pozive da neki propalitet
ispaljuje vatromet u dvorištima ljudi.
Pocepala je tu haljinu u komadiće, bežeći od mog zamenika.
Možeš da prestaneš sada. -Nismo još stigli do tvoje teške faze.
Ko je to?
Tvoja baka.
Definitivno ličiš na nju.
Ne sećam se te slike. -Izgleda kao mi.
Ne bih se žalio ako ovo postane navika.
Hvala, Klark. -Uvek.
Džejkob je pokupio mnoga verovanja mog naroda,
izokrenuo ih da odgovaraju onome što njemu odgovara.
Znači "vlasništvo" na odžibva jeziku. Ne "porodica."
Ne mešaj ta dva.
Sra...
Mala Senko.
Šta nije u redu?
Samo da uzmem malo vode.
Obriši noge pre nego što uđeš u kuću. -Obrisala sam.
Odbaciću je usput. -Vidimo se posle. Ići ćemo na plivanje.
Ne zaboravi moje naočare.
Imam onu konferenciju u Detroitu popodne. Možda kasno dođem kući.
Bićeš dobro?
Hvala.
Helena? Kako si? -Dobro. -Da li ste tu ovog vikenda?
Mislila sam da se Džes i Marigold igraju.
O, da. Mislim da smo slobodni, samo...
Izvini. Da, svidelo bi joj se to.
Može u subotu? Da li bi ona došla kod nas?
Naravno. Ima plivanje do deset ali nakon toga...
Možeš li da sačekaš malo? Izvini.
Ne pomažeš. -Ne treba da pomažem. To je tvoj domaći, ne moj.
Ali ti uvek pomažeš. -Možeš ti to da ukapiraš.
Zašto si opet loše raspoložena? -Nisam.
Ne želim da budem.
Hajde da čitamo. Pozvaćemo tatu da nam pomogne da završimo ujutru. Važi? -Važi.
"Lokvanji se prostiru po površini bare
poput tepiha sa šarama cveća.
A na tom tepihu, leži mlada i lepa žena.
Majka je plakala, 'Da li ja to sebe vidim, u odrazu tvojih očiju?'
A ćerka je rekla..."
Ćerko? Propustila si svoju repliku.
Helena.
Šta je to? -Lutka. Igraš se s njom.
Kao prijatelj.
Ima kosu kao ja. -Sićušna Helena.
Bože.
Marigold!
Helena. To sam ja.
Isuse. Šta si... Čija je to krv?
Ničija. Zec. Čula sam nekog napolje. -Možda da probaš da pozoveš policiju
umesto što trčiš okolo po mraku s nožem.
Moram da obiđem Marigold. -Marigold je dobro. Spava.
Samo što sam izašao iz njene sobe. Da li si videla nekog tamo?
Držaćemo vrata zaključana, u redu?
Pozvaćemo policiju da patrolira.
Biće u redu.
Krvario je iz glave.
Kao da ga je neko prvo ubio, a onda stavio u zamku.
Ili se možda povredio na neki drugi način.
Šta te je toliko uplašilo? Zašto misliš da postoji nešto više?
Imam osećaj kao da je ovde. One noći kad si nas našao,
kad smo izašle iz šume, bila sam mnogo uplašena jer on nije bio tamo sa mnom.
Ali onda je došao. -Ne gubi se u ovome, Helena. -Sad se opet vratio.
Moram da mu kažem da nas ostavi na miru.
Moraš pokušati da ga izbaciš iz glave. Zauvek.
Nisam sigurna da mogu to. -Kako je moguće da je živ? -Ne znam.
Ne postoji ništa čistije od instinkta za preživljavanjem.
ODBEGLI ZATVORENICI NAĐENI MRTVI
JOŠ NIJE PRONAĐEN SAUČESNIK U BEKSTVU IZ ZATVORA
Mama!
Marigold?
Nisam mogla da nađem svoj ranac.
Ne, ne. To ostaje ovde.
Želim da pokažem ljudima. -Sačekajmo malo na to, važi? -Važi.
Odakle ti ovo? -Mislila sam da si ih ti napravila. Sviđaju mi se.
Izgleda kao ja i ti.
Da li je stanište bilo u tvojoj sobi sve vreme?
Šta to radiš?
Hajde.
Ostani u školi ukoliko tata ili ja nismo ovde.
Ne idi ni sa kim drugim, šta god da kažu.
Koji je povod? -Tako mi došlo.
Možeš li da pokupiš Marigold nakon škole?
Naravno. Zašto?
Treba nešto da uradim. Ne mogu da ti kažem šta.
Šta se dešava, Helena?
Znam da ti nisam dala nikakav razlog...
Molim te veruj mi.
Zvaću te kad se vratim. -Odakle?
Poslednja tajna, Stivene. Obećavam.
Ti i Mari ste me spasli.
Mogu da ga nazovem kako želim? -Tvoj je. Dao sam ti ga.
Nek se zove Helenin vodopad.
Zdravo, Mala Senko.
Hajdemo u šetnju.
Kako si me našao? -Nikad te nisam izgubio, Mala Senko.
Nedostaje mi taj miris.
I ukus.
Daj mi to.
Moj omiljeni nož.
Nekad smo kampovali ovde, sećaš se?
Izležavali bismo se ovde celog leta. Gledali u nebo,
takmičili se ko može da izbroji najviše zvezda padalica.
Varala sam i brojala avione.
Znala si da sam živ sve vreme, zar ne?
Nisam znala kako je to moguće.
Sve dok nisam videla tronogog kojota.
Žrtvovao je sopstvenu nogu zbog slobode. -Kao što si ti žrtvovao svoje zube.
Verovatno neće proći autopsiju,
ali to ti je obezbedilo vreme koje ti je trebalo.
Istraživala si. Bravo.
Nisi nikome rekla za svoju teoriju?
Je li?
Voleo bih da si dovela Marigold.
Pričaj mi o mojoj unuci.
Neću. Već dovoljno znaš o njoj.
Morao sam da zavirim.
Nikad mi je nisi dovela u posetu.
Ti me uopšte nisi posećivala.
Hajde, Mala Senko. Hoću nešto da ti pokažem.
Marigold liči na nju. Na tvoju majku.
Kladim se da voli vodu koliko i mi.
To je da nas preveze preko granice. Nas troje.
U Kanadu, možemo da budemo porodica opet.
Ja imam porodicu. -Imaš ćerku. -I muža.
Izgradili smo život zajedno. -Jesi li srećna s tim životom?
Ne uvek. -Da li ikad razmišljaš kako je bilo kad smo živeli ovde?
Da. -Možemo da imamo sve to opet.
Sećam se da kad si imala četiri godine, mogla si da zatvoriš oči
i znala si gde si na osnovu zvuka vode,
mirisa drveća,
i osećaja tla ispod tvojih stopala. To je bilo poput magije.
Ovde pripadamo. Ovo je naš dom. Naš život ovde
bio je savršen.
Ne!
Nemoj nikad više da si bežala od mene! U redu? Čuješ li me?
Nisam...
Savršen? Ne za moju majku. -Pa, mogao je da bude.
Kako? Kidnapovao si je. -Ne. Pobegli smo zajedno.
To je nešto što je rekla kad je odlučila da ode.
Ubio si onog čoveka. -Pokušavao sam da pogodim motor.
Ti nikad ne bi promašio. -Promašio sam.
O meni su ti ispričane gomile priča.
Nisu istinite. Nikad nisam bio Kralj močvare, dok nisu rekli da jesam.
Znam ovo, bili smo srećni.
Ti si bila srećna.
Dovedi Marigold, nek vidi sama. -Ne mogu to.
Neću. Žao mi je. Ovde se ovo završava.
Nije trebalo da dođem ovde.
Drago mi je što jesam.
Sad moram da idem kući svojoj porodici. Molim te ne približavaj im se više.
Ne mora da bude ovako. -Mora.
Dobro. Razumem.
Ti ćeš uvek da budeš moja Mala Senka.
Moram da idem.
Klark? Šta radiš ovde? -Mogao bih da te pitam isto to.
Stiven me je nazvao. Bio je zabrinut.
A ja sam imao predosećaj nakon onoga što si rekla.
Je li on ovde? -Vratimo se nazad. Pričaću ti usput.
Helena, je li on bio ovde?
Ali otišao je.
Klark. Bože.
Klark, pogledaj me. Klark, ostani sa mnom.
Rekla si mu da ćeš doći ovde? -Ne, ništa nisam rekla.
Molim te, pogledaj me. Klark, ovde sam.
Klark, drži se. Molim te, Klark, drži se. -Mora da si nešto rekla.
Učinila si svog očuha radoznalim. Dovoljno da sam doluta čak ovamo.
Samo se skloni od nas. Šta si uradio?
Molim te, Klark. Molim te. Hajde. Molim te.
Sada ne možeš nikako da mu pomogneš.
Ne! -Radije bi da vuk živi umesto nas?
Hoćeš da budeš hrana njegovom mladuncu?
Sad moram sam da se dočepam Marigold. -Ne! Ne diraj je!
I dalje možemo da budemo porodica. Samo to želim.
Vratiću se s Marigold uskoro. -Ne! Ne, ne.
Ne!
ŠTITI SVOJU PORODICU
Helena.
Obmotaj konopac oko sebe.
Da li je rekao da mogu da izađem? -Briga me, izvući ću te odatle.
Imam te, moja Helena.
Bićeš dobro.
Jer si jača od mene.
Hrabrija od mene.
Molim te.
Klark.
Tako mi je žao.
Vratiću se po tebe.
Sve reke krivudaju, Helena.
Da li je krv topla ili hladna?
Hladna. -Onda moraš da se krećeš brže.
Trči ili hoda?
Trči.
Da si ti uplašena, da trčiš da se spaseš, kuda bi otišla?
Tamo gde niko ne bi mogao da me vidi.
Znaš šta si me učio.
Dobro si, to je samo površinska rana. Kakve koristi će Marigold imati
ako joj majka trune na dnu močvare? Potrebna si joj.
Razmisli šta je najbolje za tvoju ćerku. Važi? -Ne!
Ne!
Hajde.
Čekala sam čitav život da te vidim opet.
Nisam bila sigurna šta ću osećati kad te vidim.
Šta osećaš, Mala Senko? -Ne zovi me tako. Ne više.
Mislila sam da si to govorio zato što sam uvek bila pored tebe.
Sad shvatam da si samo mislio,
da kao bilo koja senka, ja ne bih postojala da ti ne stojiš tamo.
Tvoja majka te je upropastila nakon što sam ja otišao. -Ne, nije.
Jedva da smo razgovarale.
Krivila sam je za sve takođe. Nikad joj nisam verovala.
Stvarno misliš da joj je bilo stalo do tebe kao što je meni stalo?
Ona ne bi potegla oružje na mene.
Mogla je da beži. Da pobegne.
Ostala je da me štiti.
Sada znam, bila je jaka. -Bila je slaba. -Ne.
Čovek koji odvuče ženu u divljinu je slab.
Pažljivo, Mala Senko.
Zaboravljaš sve što sam učinio za tebe.
Godine koje sam proveo u zatvoru zato što sam se vratio po tebe.
Šta bi ti uradila za Marigold?
Umrla bih za nju.
Tata!
Hajde.
"Lokvanji se prostiru po površini bare
poput tepiha sa šarama cveća.
A na tom tepihu, leži mlada i lepa žena.
Majka je plakala, 'Da li ja to sebe vidim, u odrazu tvojih očiju?'
A ćerka je rekla..."
"Da li ja to sebe vidim, u odsjaju tvojih?"
"Onda se dete uzdiglo u obliku moćnog labuda
i raširilo svoja moćna krila."
Ne mrzim te.
Ne sažaljevam te. Samo se sećam tvoje lekcije.
Uvek štiti svoju porodicu.
Preveo: Bambula