Do pr...
Nechť smrt bledá, co pokoj nedá,
v oceánu nám lože vyhledá,
Bože, jenž slyšíš dmutí vln,
buď k nám laskavě milosti pln.
Na čtyři týdny!
Ne, děkuju.
Nedokončit přípitek nosí smůlu, hochu.
Nechci se vás dotknout.
Chlap, co nepije, by k tomu měl mít důvod.
Tak to není.
Jak to chápu, je to proti předpisům.
Vážně?
Ano, podle příručky.
Netipoval bych tě na čtenáře.
Já žádný potíže nechci.
Tak dělej, jak ti říkám.
To je v tý tvý knize taky.
Na čtyři týdny.
Jo. Je třeba zkontrolovat nádrž.
Jedna z tvých povinností.
Nebos o tom nic nečetl?
Vyčistíš mosaz a mechanismus
a pak uklidíš ubikace.
A venku je toho ještě spousta k opravení.
Slyšíš, hochu?
-Ano. -Rozkaz!
Rozkaz.
Až se mlha zvedne,
budeš mít večerní směnu.
Večerní?
Čekal jsem, že vstanu a uvidím světlo.
O světlo se starám já.
Podle pravidel se šichty střídají.
Nejhorší je prostřední hlídka.
Já hlídám od noci do rána.
To mi přidělili pěknýho nováčka.
Starej se o svý povinnosti. Na světlo jsem tu já.
Do hajzlu!
Na tebe, má krásko.
Šindele.
Po tý nádrži je opravíš.
A lampa potřebuje olej.
Rozkaz.
Odpal!
Dělej.
Tam nepůjdeš!
-Olej. -Unavenej? Příště si vem tohle.
To ti ušetří spoustu námahy.
Popadni dech, hochu.
Říkám, popadni dech, hochu.
Pak odnes ten sud
zpátky dolů po schodech, kdes ho našel.
Pokud nechceš podpálit celej maják.
Pak zpátky ke svým povinnostem.
Už jsi s prací pozadu.
-Rozkaz. -Couráš se s tím. Jsi natvrdlej?
Ne.
Doběhli mě.
Nechť smrt bledá, co pokoj nedá,
v oceánu nám lože vyhledá,
Bože, jenž slyšíš dmutí vln,
buď k nám laskavě milosti pln.
Pořád z toho cejtíš nádrž?
Nebuď tak zachmuřenej.
Teď můžem tlachat a žvanit.
Tak si to radši užívej.
Za dva týdny budem oba toužit po tom,
abysme byli tichý jak pěny.
Já toho moc nenamluvím.
Myslíš, že jsi první?
Ne, to ne.
Nejsi.
Jo, Chicopee, to bylo něco.
Pěkně stavěná, radost pohledět!
Z loďstva zbyla v 64. jen ona.
Zvrtlo se to. Vypukla vzpoura.
A proč, ptáš se. Proč?
Co je strašnýho na životě námořníka, ptáš se.
To když se práce zastaví a ty jsi mezi povětřím a vodou.
Bezvětří.
Děsivější než sám ďábel.
Nuda dělá z chlapů ničemy
a voda plyne rychle. Zmizela.
Jedinej lék je chlast.
Po něm jsou námořníci veselejší, příjemnější,
klidnější a...
Pitomější.
Ať se propadnu,
jestli v sobě nemáš námořnickýho ducha.
Ven s tím, hochu.
Proč... Proč odešel váš minulý strážce?
Můj zástupce?
Umřel.
Dočista se zbláznil.
Blouznil. Mlel něco o sirénách, zlých znameních a tak.
Nakonec
v něm nezůstalo ani zbla rozumu.
Věřil, že ve světle majáku sídlí nějaký kouzlo.
Měl dojem, že tam vhodil svůj oheň sv. Eliáš.
Prej spása.
Báchorky.
Viděl jsem, jak ses hádal s rackem.
Nech je na pokoji.
Zabít mořskýho ptáka nosí smůlu.
Další báchorka.
Zabít je nosí smůlu!
Nevšímej si mě.
Vůbec.
Udělej nám kafe.
Čeká nás dlouhá noc.
Trocha kafe nás povzbudí.
Zanedbáváš svý povinnosti!
Nezapírej!
Co má tohle znamenat?
-Prosím? -Co?
Zametl a vytřel jsem tu dvakrát.
Ty podvraťáku prolhanej.
-Zametl... -Je flekatá a zapatlaná.
Nevydrhnutá, nevytřená a neumytá.
Dělá vám radost navážet se do mě?
Cože?
Už jsem řekl...
Neopovažuj se mi odporovat, podvraťáku.
Heleďte,
když jsem vzal tuhle práci, nečekal jsem,
že budu hospodyně nebo otrok.
To není správný!
Tyhle místnosti jsou zchátralejší
než noclehárny ve všech letních táborech, co znám.
Ani královnina hospodyně
by to nesvedla líp než já.
Vždyť vám říkám,
že jsem to tu dvakrát po sobě vydrhnul...
A já říkám, žes nic takovýho neudělal.
A taky říkám, aby ses do toho dal znova,
a tentokrát pořádně,
jinak to pak budeš vytírat ještě desetkrát.
A když ti řeknu, abys v tomhle baráku
vytrhal všechny prkna z podlahy i ze stěn
a drhnul je, až ti budou krvácet klouby,
tak to uděláš.
Když ti řeknu, abys vytáhnul každej hřebík
z každý zpráchnivělý díry
a vysál každý smítko,
až se budou hřebíky lesknout jako sklo,
a pak celej maják
znova obložíš dřevem
a pak ještě jednou, tak to uděláš!
A u všech svatých
to uděláš s úsměvem, protože to budeš dělat rád.
Budeš to dělat rád, protože ti to přikazuju!
Ještě jednou mi budeš odmlouvat, a zkrátím ti mzdu.
Slyšíš, hochu?
Rozkaz.
Vytírej, podvraťáku.
Vytírej!
Nehýbej s tím, hochu.
Rozkaz.
Musí to být nabíleno stejnoměrně.
Jasně! Zářivě!
Jako stříbrná mince.
Ať se mají ve dne námořníci čím řídit.
Za bouře si ho nevšimnou!
Jen klid, hochu.
Děláš to dobře.
V mým deníku jsi zapsanej dobře.
Svatá pravda!
Spustím tě kus dolů.
Pomalu!
Nikdys nebyl v lepších rukách.
Pomalu!
Přestaň s tím kývat, hochu.
-Nekývám s tím. -Kýváš!
-Nehýbej s tím! -Nehýbám!
Ne! Kšá!
Kšá!
Maják
Díky, hochu.
Winslow.
Ephraim Winslow.
Tyhle poslední dva týdny...
Rád bych, abyste mi říkal jménem.
Hleďme, dáváš mi rozkazy, hochu.
-Winslowe. -No jo.
Proti tomu nic nemám, Ephraime Winslowe.
Tak co přivedlo někoho jako ty na tuhle zatracenou skálu?
Někoho jako co?
Takovýho hezounka.
Dělám si legraci, hochu...
-Winslowe. -Winslowe.
Co tě přivedlo
na tuhle skálu, Ephraime Winslowe?
Cos dělal předtím?
-Dřevorubce. -Dřevorubce?
Daleko na severu. Až v Kanadě.
-V Hudsonově zálivu? -Přesně tak.
Je pravda, co se říká?
„Lesy, kam jen oko dohlédne?“
Ano. Smrky, modříny, borovice.
Tam na severu tomu říkají „buš“.
Už tě ty stromy nebavily, co?
Ne.
Nedivím se ti. Něco jsem o tom slyšel.
Je to těžkej život.
Prej se nadřeš víc než dva koně.
Ne, děkuju.
Moře,
to jediný mi vyhovuje.
Stýská se vám?
Tomu se nic nevyrovná.
Ale nemůžu za sebou tahat tu dřevěnou nohu.
Kdepak. To za to nestojí...
Tak teď jsem strážce majáku.
Já jsem s tímhle světlem sezdanej
a je to lepší, věrnější a tišší manželka
než nějaká ženská z masa a krve.
Byl jste někdy ženatý?
Třináctery Vánoce na moři...
Děti doma.
Nikdy mi to neodpustila.
Takhle je to lepší.
Ephraime Winslowe, když už se tak přátelíme,
pověz mi, proč se chce dřevorubec stát strážcem majáku?
Tam na severu nebylo dost klidu?
Piliny tě škrábaly v rozkroku?
Předákovi ses zdál moc velkej pruďas,
abys mohl nosit sekyru?
Jak jste říkal, už jsem měl asi stromů dost.
Co jsem odešel od táty,
dělal jsem všechny druhy práce, kde si chlap vydělá.
Na něco nejsem moc pyšnej.
-Nikde nevydržíš, co? -Ne.
Nemůžu najít nic, co by se mi zamlouvalo,
tak jdu od jednoho k druhýmu.
Na minulost se neohlížím.
Utíkáš před něčím?
Heleďte, není nic špatnýho na tom,
když člověk začíná znova, začíná něco novýho,
-jen aby se uživil. -Ne...
Jako každý jiný
se chci usadit, žít v klidu, trochu si vydělat...
Četl jsem, že někde
si může člověk vydělat šest set třicet...
Prý tisíc dolarů za rok,
když se stará o světlo daleko od břehu.
Čím je dál, tím víc vydělá.
Četl jsem to a sakra, říkám, práce.
Našetřím si.
A brzy budu pod vlastní střechou
někde na severu
a nikdo mi nebude nic vyčítat.
A to je všechno.
Starej otřepanej příběh, co?
Ptal jste se.
Proč nosí smůlu zabít racka?
Jsou v nich duše zemřelých námořníků.
Modlíš se, Winslowe?
Ne tak často, jak bych mohl.
Ale jsem bohabojný člověk, jestli vám jde o to.
Krucinál.
Změnil se vítr.
-Zaplať Pánbůh. -Nebuď blázen.
Winslowe, to je klid před bouří.
Proklínáš mírnej západní vánek.
Zdál se ti silnej,
protože ty o ničem nic nevíš.
Tady na tý skále nejsou žádný stromy
jako v tvým buši v Hudsonově zálivu.
Brzy začne dout severovýchodní vítr jako Gabrielova trubka.
Měl bys zatlouct okna signální věže.
Rozkaz.
Tak je zajistíš,
než ráno přijede zásobovací loď, jak myslím...
Ale žene se sem něco ošklivýho.
Máš něco na srdci?
Winslowe, zítra odejdeš z týhle skály,
tak se tak netvař.
Ne.
Tíží tě nějaký tajemství, co?
Jen bych potřeboval pomoct s těma prknama.
Zaber, Winslowe!
Koukni na to!
Lepší než ryby!
Není nic špatnýho na tom odfrknout si.
Je jasná noc. Naše poslední, než pro nás přijedou.
Neznám inspektora,
kterej by nezamhouřil oči.
A já se nedám odbýt.
Nechť smrt bledá, co pokoj nedá...
Sakra! Na odvoz!
To teda jo!
Hurá, už domů míříme
Hurá, už domů míříme!
Když k dokům v Bedfordu jsme připluli
Holky ve spoďárech vycházely
Ty hezké holky Všechny říkaly, hou
„Už jde Jack se svou výplatou“
Hurá, už domů míříme
Hurá, už domů míříme!
...byla to hezká holka, když si sundala čepec,
ale jak říkám, zlomil jsem si nohu a celej jsem se potlouk.
Skončil jsem ve špitále u jeptišek...
Všechny byly katoličky.
Od tý doby když jsem jel do Salemu,
doufal jsem, že ji uvidím.
Ukládat se k spánku bylo najednou úplně jiný.
Stydíš se, když líháš se ženskou?
Já se nikdy nestydím.
Něco ti řeknu...
Možná mi budeš chybět, Ephraime Winslowe.
Za chvíli z tebe bude dokonalej strážce.
I když jsi mi jednu noc chtěl rozpůlit lebku,
jsi dobrák.
Zanedlouho budeš obsluhovat světlo.
Proč zatím ne?
Co?
Světlo.
Já jsem strážce tohohle majáku.
Na jiným majáku můžeš obsluhovat světlo.
Podle příručky...
Můj deník je jediná kniha na týhle skále...
Mám být strážcem...
Já jsem strážce světla, hochu,
a nedovolím, aby se ho někdo dotknul.
O světelnej maják se nestarej, hochu!
Je můj!
Ať je po vašem.
Já ani...
Neznám vaše jméno.
Wake.
A vaše křestní jméno?
Thomas.
-Thomas? -Jo, Thomas Wake.
Říkej mi Tome.
Na mýho kamaráda Toma.
A na to, že vypadnem z týhle zatracený skály!
Co řveš jako pavián?
Smrdíš hovnama.
Radši tu ukliď, než přijede loď.
Dej se do toho, hochu! Vypadá to tu hrozně.
Rozkaz.
Ano.
Nepřijeli.
BOUŘE - DÉŠŤ
Zásoby navlhly!
Co?
Zásoby navlhly!
Zásoby jídla navlhly.
Solená treska je zkažená.
-Zkažená? -Na vyhození.
Shnila.
-Chvála Bohu. -Poslechneš mě teď?
-V čem? -Že budem dávkovat jídlo.
-Dávkovat? -Zase se vzpíráš?
Byl to jen jeden den.
Čerta starýho.
Třeba ta loď přijela. Jen jsme ji propásli.
Můžu vyjet s loďkou.
Týdny, Winslowe, týdny.
Co?
Jak, co?
-Týdny? -Jo, týdny.
Zaspali jsme to. Opilí namol.
Propásli jsme ji už před pár týdny, Winslowe.
A taky tě žádám už pár týdnů, abysme šetřili jídlem,
ale ty na mě štěkáš jak vzteklej čokl
a říkáš, že vyjedeš s loďkou.
-Tak heleďte. -Ne, ne.
Neztrácej teď hlavu.
-Tohle není k smíchu. -Ne, není.
A já tu nechci zkejsnout
s nějakým zatraceným bláznem.
Zkejsnout?
To jsem řekl.
Neříkal jste, že pro nás přijedou?
Když přečkáme tu bouři.
Ta zásobovací loď přijede!
V 75. tu uvízl Ol' Striker
na celých sedm měsíců.
Bouře ustala na pevnině,
ale tady bylo moře tak rozběsněné,
že se nedalo vyplout ani přistát.
Chcete mě jen vyděsit.
Podívej se na sebe. Pozére.
Ale ty znáš sobě podobný.
Kopej!
Kopej, říkám!
Kopej!
Tady je.
Proviant.
Ani ti nejhorší se neubránili krysám na lodi.
Hryzaly nás do chodidel.
Do nohou se jim dala sněť
a začaly hrát všema odstínama pavího ocasu.
Dásně jim natekly, měly barvu kosti a shnily jim.
Znečištěná krev tekla
a zuby nezadržitelně padaly na palubu.
„Země!“ slyším, ale na tom ostrově byla jen tráva.
A tak jsme se živili trávou.
A kvůli těm kurdějím jsem zchromnul.
Neříkal jste, že jste si ji zlomil?
Co?
Tu nohu.
Byl jste u těch katolických jeptišek.
To ses přeslechnul.
-Řek jsem tomu pitomci... -Jo.
Že ty okapy jsou v háji.
Dej mi svůj obraceč, povídám.
Ale předák Winslow,
tem prašivej kanadskej parchant...
-Winslow? -...mi furt říkal podvraťáku.
Podvraťáku hnusnej.
-Ukážu ti, kdo je podvraťák. -Winslow.
-A co... -Kdo, Winslow?
Ty okapy padaj...
-Furt mě popichoval... -Popichoval?
Jako ty.
To je blbost.
To je s tebou ta potíž, Winslowe.
Potíž s tebou je ta, žes žral trávu bez zubů.
Cos to řekl?
Tvejm kamarádíčkům na moři přece vypadaly zuby.
Na co narážíš, Winslowe?
Zdá se mi dost těžký
žrát trávu bez zubů.
Kozy, ovce a krávy
zuby mají, ne?
Víš, jak se jí tráva bez zubů?
Pouč mě.
Vyrveš ji a spolkneš.
-Vyrveš ji a... -Tak o tom nic nevím.
Nevíš?
Nevím.
Co?
-Co? -Co?
-Co? Co? Co? -Co? Co? Co?
-To chci říct! -Co?
-To je s tebou ta potíž. -To je potíž s tebou!
-S tebou! -S tebou!
Ne!
Já chci steak!
Chci zatracenej steak!
Mít tak steak... To by bylo!
Nepropečenej, krvavej steak.
Kdybych měl steak, ojel bych ho.
Nechutná ti, co vařím?
Nebuď takovej starej protiva!
Jsi ožralej!
Nevíš, co plácáš...
Jak by mi mohly chutnat
ty blafy, co nám děláš k večeři?
Jsi namol, jinak bys to neříkal!
Ti kuchaři v plechovejch kuchyních nám dávali koblihy
-třikrát denně... -Jsi namol!
...a šunku větší než pěst...
-Jsi namol? -Já?
Slyšels mě!
-Ty jsi nalitej od... -Zatraceně!
Nalitej, co jsem tě poprvé uviděl.
Ale můj humr ti chutná, co?
Jsi zlitej pod obraz.
Viděl jsem to, můj humr ti chutná.
Řekni to.
Řekni to!
Nic říkat nemusím.
K čertu s tebou!
Ať do tebe Neptun uhodí, Winslowe!
Poslyš!
Poslyš, Tritone!
Zahřmi, přikaž našemu otci, mořskému králi,
ať povstane z hlubin, příšerný ve svém hněvu.
Černé vlny ať jsou samá slaná pěna,
aby pokryla tuhle mladou pusu štiplavým slizem,
dusila tě,
pohltila tvoje orgány, až zmodráš a nafoukneš se
slanou, špinavou vodou a nebudeš už moct vykřiknout...
Až on sám, s korunou z mušlí,
s kluzkým ocasem s chapadly a s orosenými vousy
pozvedne svou smrtící paži s ploutvemi,
s trojzubcem porostlým korálem a zaječí jako meluzína
za bouře.
Ať ti proklaje hrdlo,
rozpáře tě,
až z tebe nezůstane nafouklý měchýř, ale jen krvavá blána
a nic nezbude pro harpyje ani pro duše mrtvých námořníků,
aby se měly čím živit.
A nakonec tě smetou
a pohltí nekonečné vody
obávaného vládce.
Budeš navždy
zapomenut,
zapomenut bohy i ďáblem, ba i mořem...
Žádná část Winslowa,
ba ani částečka jeho duše už nebude Winslowem,
ale samotným mořem.
Tak jo. Jak myslíš.
Chutná mi, co vaříš.
Do hajzlu.
Jak nosíš divně boty.
Nechtěl jsem tě budit.
Je to dlouhá noc.
Prostě tak.
Slunce už je nad ráhýnkem.
Ještě si schrupnu, než bude úplný den.
Vrať se ke svý práci,
nebo tě pořádně protáhnu pod kýlem.
Už ani nejsi člověk.
Pracuješ tak dlouho daleko od lidí.
Jsi snesitelnej, jen když jsi namol.
Běž makat, říkám!
Do práce!
...drzá šlapka jedna, hurá holky mý, nechte mě jít
Jen mě nechte jít, jo, jo Jen mě nechte jít
Hurá, mý mulatky Jen mě nechte jít!
Já k sobě ji vzal a gin jí dal A pak s ní tancoval!
Hurá, mý mulatky Jen mě nechte jít!
Jen mě nechte jít, jo, jo Jen mě nechte jít
Hurá, mý mulatky Jen mě nechte jít!
Tancuj!
Tancuj, Winslowe! Tancuj!
Pojďte, chlapi Co slyšet chcete-li
Jak do lesa jsme se dostali
A na saních jsme si zuli boty
Náš šéf ukázal na velký smrky
Timy ran tin tá fala důdá
Řvali jsme na celý kolo, opilí!
Timy ran tin tá fala důdá
Řvali jsme na celý kolo, opilí!
V pondělí ráno
Kdyby ptáci v pasti byli
Kdyby slunce se na nebi veselilo
Jinému bych svá játra dal
V pondělí ráno
Má láska tvrdě spí
Má láska hřeje
A její srdce taje
Celý svět bych za to dal
Kdybych vedle ní spal
V pondělí ráno...
Jo.
Nech mě!
-Thomas. -Jo.
-Thomas je to jméno. -Jo.
Ne, mý jméno je Thomas.
Já jsem Thomas. Ty jsi Ephraim.
Lhal jsem.
No to mě podrž.
Jsem Thomas. Tommy.
Tommy? Tommy Winslow.
Tom Howard.
A Winslow?
-Nic neznamená. -Nic?
Můžu ti věřit?
Už mi nic o sobě nevykecávej.
-Ne. -Nezajímá mě to.
Tak to nebylo...
Prokouknul jsem tě. Podstrkávals mi chlast...
Tvoje špatný svědomí je stejně únavně nudný
jako jakýkoli jiný špatný svědomí.
Horší.
Jeli jsme... Jeli jsme...
na kládách a on do mě ryl.
-Ne... vidím, o co ti jde. -O nic.
Hele, Tome... Nesnaž se překrucovat moje slova.
Nepřekrucuju.
Nemůžu... Nemůžu to udělat.
Zavři už tu klapačku.
Já ti... Já ti věřím.
Ne.
Věřím... Věřím ti, Tome.
Ty mi věříš?
Ne, vůbec ti nevěřím.
A já ho měl po ruce, bezmocnýho.
Samotnýho.
Byli jsme daleko po proudu.
A já ho chtěl oddělat.
To přiznávám.
Viděl jsem mu zátylek.
Jedno máchnutí obraceče, a bylo by to.
Bylo to...
Ale já... Já nic...
Já nic neudělal.
Ten den na kládách byl nekonečnej.
Byl jsem k smrti unavenej. To jo.
Viděl jsem, jak uklouznul. Ale já nic.
Viděli jsme, co přijde.
Já stál a on uklouznul.
Křičel na mě, a já... Jen jsem tam stál.
„Tome, ty podvraťáku!“
A já tam jen stál.
Stál a díval se, jak mizí pod kládama.
Když bylo po něm, jen mě napadlo,
že bych si zakouřil.
To je všechno.
Sbalil jsem si jeho vybavení a nářadí,
jako by bylo moje.
Ephraim Winslow neměl žádný prohřešky.
Zato Thomas Howard jo.
Neměl jsem žádný vyhlídky.
Jak jinak jsem si měl najít slušnou práci?
Tome!
Proč jsi mi to vykecal, Tommy?
Proč jsi mi to vykecal?
Nenechávej mě tu!
Ty hajzle pošahanej!
Rozmlátils záchrannej člun!
Opustil jsi svý stanoviště!
Co uděláš? Pošleš pro vedení majáku?
No jasně!
Nahlásím tě, zavolám sem inspektora...
Já nahlásím tebe! Vím, cos udělal!
Kdo nahlásí koho? Ephraime Winslowe?
Nebo Thomasi Howarde?
Vím, cos udělal.
Tys zabil svýho zástupce.
Toho mladýho, jednookýho.
Našel jsem ho.
V kádi na humry.
Říkals, že mu přeskočilo?
Kvůli tobě, kvůli tomu talismanu!
Tý vyřezávaný mušli...
Ale já ji rozbil.
Vidíš?
Teď už mám pokoj.
Mám pokoj od tvých záměrů!
Všechno jsem pochopil,
až na tu tvoji neplechu, co tajíš...
Tam nahoře!
Ježíšmarjá Josef, Tommy.
Včera ses přiznal k něčemu, co by přimělo i svatýho klít.
Já nemám co přiznávat, ale ty všechno vykecáš.
Koukni, co to s tebou udělalo.
Šíblo ti!
To mi došlo,
když jsi rozmlátil ten záchrannej člun,
honil mě se sekyrou a chtěl zabít starýho Toma.
Ty mi nevěříš, Tommy?
Radši mi dej ten nůž, co sis dal do kapsy.
Nejsi s ním bezpečnej.
Hodnej hoch.
Je to majetek vlády.
Strhnu ti to ze mzdy.
Koukni, jak se třeseš.
Zcvoknul jsi tak, že nevíš, čí jsi.
Jak dlouho jsme na týhle skále?
Pět týdnů?
Dva dny?
Kde jsme?
Pomoz mi vzpomenout si. Kdo že jsi, Tommy?
Nejspíš jsem jen výplod tvý fantazie.
Stejně jako tahle skála.
Nejspíš bloudíš mezi stromama
někde na severu Kanady,
po kolena ve sněhu, a jako maniak s omrzlinama
mluvíš sám se sebou.
Zakouřil bych si.
Došlo nám pití.
Nasáváme!
BOUŘE
Je to tu jak v chlívě.
Brýtro i tobě.
Rád bych se šel projít.
Jen si posluž.
Utopíš se tam.
Do frasa!
To už na světě není žádná spravedlnost?
Díky.
Co to máš s rukou?
S tou druhou.
Slyšels někdy o tetanu?
-Te-ta-nus? -Jo.
Začalo to malým říznutím...
-Říkám, že slyšel. -...o stěh, když jsme se
odstrkovali od břehu...
To nikdy nezavřeš hubu?
...ale zakrátko se loďmistr začal třást.
-Přestaň. -Čelist se mu sevřela
-pevnějc než kotva... -Drž hubu, sakra!
Už to nechci poslouchat!
Z čehos mě to obviňoval?
Už jsi říkal, žes mě prokouknul.
Mám po krk tvejch pitomejch báchorek
a keců, jako bys byl kapitán Achab.
Sám jsi taková prachmizerná parodie.
Furt rozkazuješ jako nějaká staropanenská učitelka
a z tohohle majáku děláš
-ďábelský rumový doupě. -Jsi blázen.
To všechno jsou žvásty.
Ta tvoje noha, život na moři,
všechno!
Jestli uslyším ještě slovo
z tý tvý hnusný,
smrdutý držky se zkaženýma zubama...
-Ne... -Drž ksakru hubu!
Ještě jsem neskončil.
Myslíš si o sobě kdovíco
jen proto, že jsi strážce majáku?
Nejsi a nikdy jsi nebyl žádnej námořní kapitán!
Nejsi žádnej generál, policajt,
prezident ani můj táta!
Už mě štve, že si na to hraješ!
Štve mě tvůj smích, tvoje chrápání
a to tvý hnusný prdění.
Tvý hnusný...
Jdi s těma prdama někam!
Smrdíš po chcankách,
po spermatu,
po shnilým péru, po tvarohovitý předkožce
a po zahovněný venkovský kadibudce.
Mám po krk tvýho smradu. Mám ho po krk!
Mám ho po krk, ty zatracenej násosko.
Ty zatracenej, bezvýznamnej, zparchantělej lháři!
To jsi.
Jsi užvaněnej,
prolhanej ochlasta.
Prolhanej!
Ty ale umíš mluvit, Tommy.
K čertu s tebou!
Byls zbaven svých povinností.
To mi nemusíš říkat, starochu.
„Pomocník zaspal.
„Podprůměrná práce.
„Nepřátelský postoj.
„Pomocník chybí.
„Oddává se obvyklé ,samohaně‘ v přístřešku se zásobami.
„Opilý ve službě.
„Napadení.
„Krádež.
„Doporučuji propuštění bez odstupného?“
Propuštění bez odstupného?
Ty mě chceš zničit?
Já jsem dříč!
Jo! Dřu jako kdokoli jinej!
-Nelži, Thomasi. -Mlč!
Nalháváš si to,
ale nemáš kuráž, abys to prohlídnul.
Prosím.
Pusť mě k tomu světlu, starochu.
Hodně jsem se toho od tebe naučil.
Dovol, abych ti to ukázal. Dej mi ještě šanci.
Odpusť a zapomeň, jak říkám.
Pusť mě jen k tomu světlu.
Nenech se prosit.
Nebo tě budu prosit.
Poprosím tě, jestli chceš.
Prosím!
Prosím! Prosím!
Vzdej to.
Ty sobeckej parchante!
Necháváš si ho jen pro sebe.
Opustils svoji starou a děti.
A kvůli čemu?
No ne, hezounku s jiskrnýma očima.
Tady na tý skále si hraješ na drsňáka,
ale mně jsi k smíchu s tou svojí falešnou strohostí.
Děláš, jako by se za tvým klidem skrývalo tajemství,
ale žádný tajemství není,
jsi otevřená kniha.
Jako obraz.
Zmalovaná herečka, co ječí ve světle reflektorů,
mrcha, která chce být obdivovaná jen proto, že je na světě,
a brečí, že se nenarodila v přepychu.
Koukni, jak bulíš.
Bé! Bé!
Co chceš udělat? Zabít mě?
Fakt?
Zabiješ mě jako toho racka?
-Já ho nezabil! -Lháři!
Ty vrahounskej podvraťáku!
To tys změnil směr větru.
To tys nás proklel, podvraťáku. Byls to ty!
Uděláš to, cos chtěl udělat starýmu Winslowovi?
Chceš nade mnou vyhrát? Winslow měl totiž recht!
Thomasi. Jsi podvraťák!
Špinavej podvraťák!
Zabiješ mě!
Štěkej.
Štěkej, pejsku.
Štěkej.
Tos nikdy nebyl na moři?
Štěkej, říkám. Štěkej!
Štěkej, pejsku.
Hodnej.
Hodnej pejsek.
Teď se přetoč!
Pojď.
Dělej!
Vylez tam.
Hodnej pejsek.
Teď tam vlez. Tam patříš.
Dělej, psisko.
Hodnej pejsek.
Chceš vidět, co je v tom světle?
To chtěl i můj poslední pomocník.
Drž hubu, psisko starý!
Vylešti mosaz.
Ó jaké próteovské tvary vyvstávají v myslích lidí
a rozpouštějí se v ohni prométheovské krádeže,
sežíhají oči
božským zahanbením a hrůzou
a svrhávají je na dno mořské.
Ostatní, stále slepí,
v tom přesto vidí
veškerou božskou přízeň
a jsou posláni do námořnického ráje,
kde nikdo netrpí nedostatkem a nemusí dřít,
a tento ráj
je odvěký
a neměnný.
Jako ta, která obepíná zeměkouli.
To je pravda.
Stihne tě za to trest.
To světlo patří mně!
Nechť smrt bledá, co pokoj nedá,
v oceánu nám lože vyhledá,
Bože, jenž slyšíš dmutí vln,
buď k nám laskavě milosti pln.
Dialogy byly čerpány z různých
dobových zdrojů od Hermana Melvilla po skutečné
deníky strážců majáků a zvláště z díla
Sarah Orne Jewettové, nebo jimi byly inspirovány.