Subtitles by sub.Trader subscene.com
Кидаю це, щоб побачитися з тобою.
Не можу дочекатися.
Бетані Кидаю це, щоб побачитися з тобою. Не можу дочекатися.
Марта Я така рада!
УНІВЕРСИТЕТ НЬЮ-ЙОРКУ
Таксі! Сюди.
СПІЛКА СТУДЕНТІВ
Таксі!
Пробачте. Вибачте.
Пробачте.
Фрідж Бранч у суботу в кафе Нори?
Гілпіне!
Досі возишся із зубною пастою? Сидиш в телефоні?
Я просто... ввечері їду додому, тому...
Схоже, що зараз вечір? Як на мене, ще тільки ранок.
- Закінчуй з пастою. - Гаразд. Вибачте.
Тату, ми вдома!
Я на кухні!
Джен, Спенсере!
Я на кухні!
Тату, ти на драбині?
- Що ти робиш? - Діду.
- А на що схоже? - Злізай.
Заміняю тобі лампочку.
Залишила на хвилину, а ти вже на драбині?
- Не думаю, що тобі варто це робити. - Гадаєш, я не можу замінити лампочку?
- Так. - Ага.
- Ні, я сам. - Гаразд.
Гей, малий.
Як там у Нью-Йорку?
- Чудово. - Як навчання?
Добре. Як твої справи?
- Чудово. Не розумію, навіщо я тут. - Одужуєш після операції на бедрі.
- Я скоро вийду звідси. - Це не в'язниця.
Хочу назад у свою квартиру. Це так жахливо?
У твою квартиру? Так, це жахливо.
Тут холодно, чи що?
Так, обігрівач не працює. Майстер буде вранці.
Тут наче в морозильнику.
Ти дзвонив Майло?
- Що? Ні. - Тату.
Він дзвонив тобі п'ять разів. Передзвони йому.
Я не дзвоню, бо не хочу з ним розмовляти.
Давай допоможу з сумками.
Отже, ти спиш тут.
Ми сусіди.
Ага. Я можу поспати внизу на дивані.
- Не верзи дурниць. - Ну, якщо хочеш.
Це лише на кілька тижнів. Все буде гаразд. Будь як вдома.
Ти...
- Все гаразд? - Не кажи матері!
Це сюди.
Ось так.
Це сюди.
Фрідж Йоу, Спенсере! Ти де?!
Спробуємо так. Гаразд, це так.
Це сюди. А це - сюди.
Синій, червоний, зелений.
До зустрічі.
Тільки подивіться. Як це мило.
Я піду на роботу раніше, ніж ви прокинетеся.
Але майстер прийде вранці.
- Я піду на бранч з другом о десятій. - Чудово. А куди?
- Кафе Нори. - Навіщо тобі туди?
З усіх ресторанів Брантфорду саме туди?
- Не я обирав. - А яка різниця?
Стільки часу пройшло.
- Люблю тебе, любий. - Я тебе теж, мамо.
Старіння - лайно. Не вір тим, хто каже інше.
Ти досі з тією дівчиною?
Ні.
Ми вже не разом.
Я так думаю.
Через тебе чи неї?
- Не все так просто. - Розповідай. Може, зрозумію.
Коли ми тільки почали бути разом,
ми були...
іншими людьми, ніж зараз.
Тобто минулий рік був...
надзвичайним.
Я був випускником.
Мав дівчину.
Наче я нарешті зрозумів, що до чого в житті.
Хотілося б знову так почуватися.
Не знаю. Відносини на відстані - це дуже важко.
Знаю, всі так кажуть, але виявилося, що так воно і є.
Дати тобі маленьку пораду? Послухай.
Кожного дня, в кожному вагоні метро, в Нью-Йорку їздить купа жінок.
І одна з п'яти може вийти заміж, не задавши жодного питання.
Зараз найкращий час твого життя.
- Справді? - Так.
Тому зберися! Бо краще не буде.
Звідси лише шлях вниз.
Брейвстоун.
ДЖУМАНДЖІ
У НОРИ ЇЖА ЦІЛОДОБОВО
- Гей! - Гей!
- Гей. - Боже, як ти?
- Боже, чудово виглядаєш. - Дякую.
- Фрідже. - Фрідже!
Іди сюди.
Ми будували будинки два місяці,
а потім на шляху додому зупинилися у Коста-Ріці, де також було чудово.
Це так чудово. Я така рада за тебе.
Це так круто.
Отже, відтепер ми повинні тебе звати "Ем"?
Не повинні. Це лише прізвисько. Один з колег його мені дав.
Не звіть мене так, якщо не хочете.
Ем. Мені подобається. Так палко.
- Гаразд. - А ви зі Спенсером, ви досі не...
Так. Ні. У нас досі перерва одне від одного.
Де він, до речі?
Боже.
Що тобі, Майло?
Я теж радий тебе бачити.
Так. Я залюбки вип'ю чашечку кави.
Дякую, що запропонував.
Не проти яєчні?
Мені байдуже. Роби що хочеш, тільки швидко.
Кудись збираєшся?
А ви...
Ви спілкувалися зі Спенсером?
Ага...
Знаєш, що?
Не дуже, якщо чесно.
Я писала багато, але він не завжди відповідає.
- Знаю. - Це так...
Останнім часом голова обертом, купа уроків, тренувань.
Ігри на вихідних.
Так. Точно.
Я просто трохи за нього хвилююся.
Слухай... Де він? Серйозно.
Чудово?
В якому це сенсі?
Чого ти від мене хочеш?
Дзвониш та дзвониш. Зненацька з'являєшся після 15 років.
Навіщо? Щоб приготувати яєчню?
Пам'ятаєш, коли ми вперше відкрилися,
в нас був малий посудомийник, Морріс?
Так, я пам'ятаю Морріса.
Працював у вечерню зміну.
Шість днів на тиждень, до другої ранку.
- Посудомийник. - Малий Морріс.
Він не торкався сковорідок, доки не закінчить
з усіма столовими приборами у цеберці.
Він був майстром.
Малий Морріс.
Може...
Ближче до суті, гаразд? Завжди ти починаєш біс знає звідки.
Я знаю, що ти хочеш. Ти хочеш вибачитися.
Не хочу тебе засмучувати. Мене це не цікавить.
Гадаєш, я маю перед тобою вибачитися?
Майстер.
- Дід Едді? - Ентоні?
Так, сер, це я.
Ентоні!
Як ти?
Заходьте.
- Як ся маєте? - Старіння - повне лайно.
Не вір нікому, хто каже інше.
Це Марта та Бетані. Це дідусь Спенсера Едді.
Марта? Ти його дівчина.
- Доброго ранку! - Доброго, сер.
Пробачте, що вламуємося.
Припини. Це він вломився.
Майло Вокер.
- Майло? Типу... Майло та Едді? - Радий знайомству.
Тато казав, у вас був найкращий ресторан в місті.
Ми там щойно були, але зараз він зветься "У Нори".
"У Нори" - ледве можна назвати рестораном, зараз це кафе зі сніданком.
- Ви зустрічалися зі Спенсером? - Ні, ми прийшли за ним сюди.
Хочете їсти?
- Є смачна яєчня. - Я б глянув.
- Можеш не тільки глянути. - Гаразд, домовилися.
- Допомогти? - А схоже, що потрібно?
Марто?
Гей.
Де він?
- Ви чуєте це? - Так.
Ти це чуєш?
Це, мабуть, обігрівач, він зламаний.
Як вона тут опинилася?
Не знаю.
Може... Не знаю, може, він повернувся назад?
Хоче щось виправити?
Навіщо виправляти цю річ?
Не знаю.
Не знаю. Може, він поїхав за запчастинами.
Я знову йому подзвоню.
Певен... все гаразд.
Чотири пропущених виклики та 14 смс.
Не думаю, що він виходив.
Думаю...
Він повернувся до неї.
- Ні. - Що? Ні. Навіщо...
- Та ну. Згадайте, як воно було? - Навіщо це йому?
- Мене зжер клятий гіпопотам! - Мене вбив торт!
Народ.
Як він звідти вийде?
Він має знайти... Зелений камінь.
І вставити його назад у статую.
Самотужки?
Ми йому допоможемо.
Здуріла?
- Я з тобою. - Ви здуріли?
Ми зможемо. Ми були там і знаємо, на що очікувати.
Треба припинити тусуватися з білими. Про що я думав?
- Вона має рацію. Ми вже перемагали. - Ми ледве вижили!
Він зробив би це заради тебе.
Чи будь-кого з нас.
Обережно. Вона наче зламана.
Вітаємо у Джуманджі.
Що... Ми навіть не обрали наших героїв!
Що?
Починається. Ненавиджу цю частину. Добре.
Не може бути!
Агов, народ?
Ні!
Я...
Це... Не вірю...
Це вона.
Я вона.
Спенсере.
Спенсере?
Якого біса...
Де я?
Що це в біса таке?
Боже.
Едді?
- Хто ти в біса такий? - Я Майло Вокер. А ти?
Майло?
Якого... Що за...
- Якого... - Боже.
Хвилинку.
Боже.
- Не може бути. - Пробач, що?
- А ти хто? - Ви дідусь Спенсера.
- Ага, і не кажи. - А ви - Майло.
Він самий.
Я Марта...
Ти його дівчина?
- Обережно! - Що?
Боже.
- Як же, в біса, боляче... - Бетані?
Що? Я не...
Ні.
Ні-ні.
Йоу!
Ні, не може бути!
Фрідж?
Так, я Фрідж, трясця! Якого біса?
Добре.
Добре. Щось пішло не так.
Та невже?
Трясця...
Чекай.
Якщо я... Тоді ти...
- Спенсер? - Чому всі гадають, що я Спенсер?
Ні, це дід Едді.
А це... Майло.
Радий знайомству.
Що?
- А де Бетані? Де Спенсер? - Я не знаю! Гаразд?
Гра не дала нам обрати аватарів...
- Бо вона зламана! - Так.
Ми померли?
Знаєш, я подумав про те ж саме.
Я помер та перетворився у малого м'язистого бойскаута?
- Ми не померли. - Тоді що тут відбувається?
Це звучатиме дивно, але ми у відеогрі "Джуманджі",
ми у тілах ігрових персонажів.
- Ми з Фріджем тут вже бували. - Останнього разу я був тобою.
Ми у грі!
Треба знайти Спенсера, він теж тут.
- Спенсер? - Так.
- Він тут? - Так.
Спенсер, онук Едді?
Так. Спенсер.
Він теж тут?
- Так! - Так! Тут, і треба його знайти.
Отже, це типу гра у схованки.
Я не квач.
Стегно чудово почувається.
І суглоби рухаються як по маслу.
Ти диви.
Тільки подивися.
- У нас проблеми. - Та невже?
Я старий товстун.
Я повернувся, і все стало ще гірше. Тоді я, принаймні, був чорним.
Диви на цього малого.
Привіт.
М-ре Вокер, не підходьте до води!
- Тікайте! - Пробачте, що?
Гей!
Забирайся звідси!
- Що це було? - Що це за чортівня?
То був гіпопотам.
І вони на диво швидкі.
Швидші за коня, якщо можете в це повірити.
І вони дуже сильно кусаються.
Ось так.
Кумедно, але до тепер, я не пам'ятав
що стільки всього знаю про гіпопотамів.
Ви - зоолог.
- Що, пробач? - Ми у Флориді?
Послухайте.
Це небезпечне місце.
Дуже небезпечне.
Але ми з Мартою вже тут бували. Ми знаємо, що робимо.
Треба завжди бути напоготові.
Якщо біля води, то постійно пильнуйте воду. Чули?
Тут треба мати очі на потил...
Боже.
Що це, в ім'я Сема Хілла, щойно його вбило?
- Іди ти... - Що, в біса, з тобою сталося?
Трясця!
Літак?
Що?
- За мною! - Мерщій. Швидше. За нами.
Вітаю у Джуманджі.
- Чому він у літаку? - Не знаю.
Не стійте, як вкопані, застрибуйте!
Пристебніться. Нема коли гаяти час.
Д-ре Брейвстоун, відомий археолог та міжнародний дослідник,
я такий радий вашому поверненню.
Я дуже на вас очікував.
- Це ти мені? - Так.
Джуманджі знову у небезпеці, і лише ви можете допомогти.
Найджеле, ми шукаємо нашого друга. Ти бачив...
Рубі Раундхаус, вбивця чоловіків, вітаю у Джуманджі.
- "Вбивця чоловіків"? - Так... Я вбиваю чоловіків.
Я такий радий вашому поверненню. Я так на вас очікував.
- Хто він? - Любий Маусе, авжеж, ти мене пам'ятаєш.
Найджел Біллінгзлі.
Гей, Найджеле, я так і подумав, що це ти.
Він... Як це зветься?
- НПЦ, неігровий персонаж. - Він не справжня людина.
Він має обмежений запас реплік.
Мій друг Карл такий же.
Найджеле, ми шукаємо декого.
- Ще хтось прибув у Джуман... - Джуманджі у небезпеці.
Деталі у листі, який я вам надіслав, д-ре Брейвстоун.
Прочитайте його вголос.
Діду Едді.
У вас є лист?
- У мене є лист? - Гляньте у кишенях.
- Звідки йому взятися? - Бо Найджел вам написав.
Я не отримував листа від нього.
- Але ми у відеогрі, тому... - Ми у відеогрі?
Ми всі загинемо.
- Ми таки померли. - Це пекло?
- Я так і знав. - Боже.
Деталі у листі, який я вам надіслав, д-ре Брейвстоун.
- Прочитайте його вголос. - Немає в мене листа.
- Скільки вам повторювати. - Едді, він у тебе в руці.
Звідки він взявся?
Пильнуй краще, що в тебе в руках.
Прочитайте його вголос.
"Д-ре Брейвстоун,
дуже сподіваюся, що цей лист вас знайде, бо знову..."
Джуманджі у смертельній небезпеці. Нам потрібна ваша допомога.
- Що відбувається? - Це відеовставка.
Так ми дізнаємося... Пізніше поясню.
Наш найгірший кошмар знову ожив,
бо повернувся Юрген Брутальний.
Повернувся найжорстокіший підкорювач жителів Джуманджі.
Він привів з собою свою орду дикунів.
Вони покинули свою фортецю на вершині гори Затмір
та пройшли на південь до провінції Авіан,
до родини Яструбиного каменю,
який носив на шиї старійшина села.
Яструб - камінь плодовитості Джуманджі,
народ провінції Авіан зберігав його сотні років.
Доки на камінь світить сонце,
вода тече, а землі багатіють плодами та рослинами.
Так!
Багато хоробрих людей загинуло, коли Юрген отримав, за чим прийшов.
Він сховав камінь у темряві,
подалі від сонця.
І на землі почалася засуха.
Врожай висихав та гинув.
Якщо швидко не повернути камінь, може бути занадто пізно.
Саме тому ми викликали ваших майстерних колег.
Я розумію масштаб тягаря, який на вас звалюю, д-ре Брейвстоун,
але ця пригода дуже особлива,
бо саме Юрген Брутальний
вбив ваших батьків.
Ні!
Він вбив батьків д-ра Брейвстоуна?
Так. Коли доктор був хлопчиком.
Який жах.
Скільки я маю ще повторити -
ми у відео грі.
Ви маєте забрати камінь у Юргена Брутального та виставити її на сонце.
Зараз він прямує на північ через пустелю.
Юрген Брутальний. Хлопчик Барбари?
І пам'ятайте, мета - здобути камінь.
Відбити його у Брутального.
Щоб покинути гру, ви маєте врятувати Джуманджі та назвати її ім'я.
Що?
Хто така Джуманджі?
Якщо нічого не плутаю, це її сестра.
Ось ваша мапа.
Знайдіть оазис та рушайте за вогнем до плоду пустелі.
- Я тут не приземлюся, тому стрибайте. - Що?
- Ні, Найджеле... - Я знижуся.
- Тримайтеся. - Скоро.
- В якому сенсі? - У нас немає парашутів...
- Якого біса? - Щасти.
Майбутнє Джуманджі у ваших руках.
- Якого біса ми летіли туди, де не можна приземлитися? - Вперед!
Якого біса?
Де ми?
Де джунглі?
- Що тут відбувається? - Ми маємо триматися.
- "Триматися"? - Так.
Це все нове. Ніхто не казав, що все буде по-іншому.
І до речі, що сталося з Бетані?
Яка саме це частина Нью-Гемпширу?
Ми не в Нью-Гемпширі, Майло.
Точно. Це не Нью-Гемпшир. Ви починаєте розуміти?
Ні, я жодної гадки не маю, що тут відбувається.
Хлопець звав мене д-р Брейверман, так звуть мого ортопеда.
Гадаю, я зробив ще одну операцію на стегні і тепер відходжу від неї.
Гей!
Дивіться!
Гаразд.
Треба знайти Спенсера.
Щоб це зробити, треба почати грати у гру.
Він вже почав.
Треба його знайти, закінчити гру та вирушати додому.
Еде, як ти?
Ти бачив мене?
Я повернувся.
- Я так не виглядав відколи... - Ніколи.
Ти ніколи так не виглядав.
Що? Коли я був молодим, мав чудову форму.
Я пам'ятаю тебе молодим, і виглядав ти і близько не таким.
Мої очі іншого кольору.
Ти сам іншого кольору.
Мені личить, га?
Отже, вони вирушили на північ.
- Де північ? - Гадки не маю.
- Може, перевіриш мапу? - Точно, я ж мапоносець.
"Знайдіть оазис та рушайте за вогнем до плоду пустелі".
Рушайте за вогнем до плоду пустелі.
- В курсі, що вона порожня? - Він може бачити, ви - ні.
Кожне місце на мапі - різний рівень гри, вони стають дедалі складнішими.
Цей називається...
"Дюни".
Та невже...
Хто це в біса такий?
Це страус.
О ні.
Так, точно.
Це страус.
Страус - птах, який не вміє літати.
Один з 60 видів.
Є пінгвіни, ему, ще є ківі.
Кумедно, але я не пам'ятав...
Ви зоолог.
Минулого разу зоологом був я. Це важлива роль.
Може, швидше щось придумаємо?
До речі, вони можуть бігати зі швидкістю у 72 кілометри на годину,
що значить, вони найшвидші двоногі тварини.
Ви знали?
Неймовірно.
- Яка велична істота. - Треба тікати.
Що ще ти знаєш про них?
Є ще цікавий факт, в них три шлунки.
Як вам таке?
Гей. Забирайся!
Не підходьте.
Це лише птах. Давай, забирайся звідси.
- Є ще важлива інформація? - Тікай.
Ще одна цікава річ про страусів...
Я сказав, йди звідси.
- ...коли їм погрожують... - Забирайся!
...вони нападають.
Боже!
Едді!
Де Едді? Він помер?
- Ні! - Так.
Так, він помер, але все гаразд.
Я щойно вбив Едді...
бо повільно розмовляв...
Як він завжди і казав.
Чому всі падають з неба?
Медсестро, я негайно маю побачитися з д-рем Брейверманом.
Я не медсестра. Слухайте.
Ці тату на руці, це кількість ваших життів.
У кожного три.
У вас з Фріджем залишилося дві.
Якщо втратите всі три,
слухайте, тоді кінець.
- Тоді смерть. - Смерть типу... "капут"?
Так.
Капут.
Що це таке?
- Нічого гарного. - Дивіться.
Є ще одна річ про страусів.
О ні.
Кажіть!
Вони подорожують стадом.
Треба забиратися звідси!
- Швидше у багі! - Рухай ногами!
- Чому я такий повільний? - Давай, дівчино!
- Ну ж бо! - Я тут, Едді, вперед.
Ти ключ не бачиш?
- Як це робиться? - Я ніколи такі не водив!
Може, під панеллю.
Зелена кнопка!
Зелена кнопка.
Вперед!
Вперед.
Боже мій!
Швидше.
Ти жахливий водій.
- Що ти верзеш? Все гаразд. - Нічого не гаразд. Ти...
О ні.
Допоможи!
Тримай, Едді. Не відпускай.
Допоможи.
Допоможи, Едді.
Відвали!
Котіться звідси!
Гадаю, відірвалися.
- Так? - Так.
- Ти живий? - Так.
О ні.
- Що робити? - Я не знаю?
Сідайте! Швидко!
Довбні!
Едді...
Боже.
Що робитимемо?
Що ти робиш?
- Птахи! - Птахи!
- Якого біса? - Вони не вміють літати.
Це багі теж не вміє!
О ні!
Ні!
- Ми не зможемо. - Зможемо.
Ні, не зможемо!
- Я думаю, зможемо. - Ми зможемо.
Ми не зможемо.
Це було фантастично.
Жахливий водій.
Так, бачили, птахи?
Не варто з нами зв'язуватися. Викусіть!
Бачили?
Я був неймовірний.
Я врятував тебе, тебе,
врятував цього хлопця, доки вів автівку.
Я наче машина. Я неперевершений.
- Я безстрашний. - Так. Безстрашний.
Брейвстоун. Дивіться.
О боже.
- Якого біса? - Це ваші сильні та слабкі сторони.
Тобто, вашого аватара. Сильні та слабкі сторони д-ра Брейвстоуна.
"Безстрашний", є таке.
"Швидкість. Вміння лазити. Бумеранг"?
"Напружений погляд"?
Дурний вираз обличчя.
Ось і він.
Він старий, зберися.
Едді, як ти? У тебе сердечний напад?
Його ліва сторона віднялася. Едді, дивися на мене!
- Так? - Ось. Тепер ти повернувся.
"Слабкість: Свічблейд".
Викидний ніж? Це щось новеньке.
- Минулого разу в нього не було слабкостей. - Так, і це мене бісило.
Цікаво чи...
"Нунчаки"?
Щось нове.
- Трясця, гарний список. - Майло, натисніть на ліву частину грудей.
- Пробач, що? - Давай.
Гей!
В мене теж є така. Що...
Боже. "Зоологія".
- Ти казала про це раніше. - Так. Ваш аватар - зоолог.
Знаєш, мій небіж, Максвел, ветеринар. Він чудов...
- "Лінгвістика"? - Минулого разу її не було.
- Вивчення мов. - Логічно.
Бо він вивчить цілу мову, доки дійде до суті.
Отже, йому 32. Чи 35?
- Час летить. - Гаразд. Закінчимо з цим.
СИЛИ: КАРТОГРАФІЯ - АРХЕОЛОГІЯ ПАЛЕОНТОЛОГІЯ - ГЕОМЕТРІЯ
Це що, жарт?
Геометрія...
- Це щось нове. - Так.
Хто не хоче краще знати геометрію?
А слабкість - "Витривалість".
Що ще? Подивимося. "Спека, сонце та пісок".
Простіше простого.
Ми ж не посеред клятої пустелі, так?
Який сенс в цьому хлопцеві? Кому він потрібен?
- Він картограф. - Тобі легко сказати. В тебе нунчаки.
Я півроку тренувався чотири години на день.
А тепер подивися на мене!
Як же тут спекотно!
Як же я можу бути персонажем бойовика?
Добре.
Я приведу його у форму та натреную витривалість.
Я знаю, як це робиться.
"Бурпі". П'ять, негайно.
Вперед!
- Перше. - Перше!
- О ні. - Так, давай!
Північ - це туди!
Знаєш...
- Я радий був побачитися, Еде. - І чути не хочу.
Не хочеш чути, що я радий був тебе побачити?
- Ти здав мене, Майло. - Не здавав.
Ми продали наш бізнес. Час настав.
- Для кого? - Для мене він настав.
Весь час стояти на ногах, видати сотні тарілок за 35 років?
Я втомився.
Я був готовий.
Я був готовий піти на пенсію.
Досить балачок!
"Оазис".
Гадаю, це новий рівень.
Новий рівень гри.
Ми у грі?
- Так, діду Едді, ми у грі? - Ви жартуєте.
Ти знав про це?
Я думав, з тебе досить балачок.
- Бетані? - Так.
- Мене теж звуть Бетані. - Справді?
Тату, її теж звуть Бетані.
Авжеж, люба.
Можна тебе на хвилину?
Так, авжеж. Заходь.
Пробач... Я не знала, куди ще піти.
Ні-ні, все гаразд.
Я радий, що ти прийшла.
Як гадаєш, зможеш мені допомогти ввімкнути гру?
Це дуже небезпечно.
Я знаю.
Але я маю спробувати.
Вони - моя команда.
А що саме ми маємо шукати?
Ми шукаємо мого онука, геній.
"Рушайте за вогнем до плоду пустелі".
Дивіться.
Вони тут.
Гієни.
Відомі своїм вмінням дробити кості щелепами.
ДИМАР
Димар.
А там, де дим...
Є і вогонь.
Ходімо.
Все, чи ще кинеш?
- Непогано. - Ставлю ще дві!
Випивку сюди!
Ще одну сюди!
- Так! - Так!
Думала, ти ніколи не повернешся.
Нам треба поговорити.
З радістю.
Не тут і не зараз.
Не серед них.
Залиш мене в спокої!
Вогонь.
Вона несправжня.
Що вона сказала?
Думав, що я ніколи не повернуся,
хоче зустрітися пізніше, і ми всі знаємо, що це значить.
Що в неї є для тебе підказка.
Який збіг, в мене теж є для неї одна.
- Ага, одна. - Хвилинку.
Вона твоя колишня. Вона вогонь.
- "Рушайте за вогнем". - Що?
Камінь, він тут.
Чекай, це він вбив моїх батьків?
Ні. Тобто, так. Типу того.
Сьогодні ми втратили чудового хлопця.
Найкращого з нас.
За Дагфінна...
він був не тільки моїм наглядачем гієн.
Він був моїм другом.
Я любив його як брата.
А тепер його немає.
А його улюблені гієни
залишилися без наглядача.
За Дагфінна.
За Дагфінна!
І чому він мав померти?
А помер він тому,
що зробив помилку.
Він намагався поцупити в мене дещо дуже важливе.
Він не залишив мені вибору.
А тепер...
Я його скормлю його ж улюбленим гієнам.
Божевілля.
Я любив Дагфінна!
Ніхто з вас не любив його, як я.
І тому...
Ключ!
Він зник.
Крадій!
Я тримаю крадія.
Чекай.
- Ви не... - Іди сюди.
- Тримайте її! - Не дайте втекти.
Хотіла поцупити ключа від скрині?
Ні.
Трухніть її.
Пробачте, так. Я винна.
Я...
Я лише...
Я не...
Я не знаю, що я... Ой-вей....
Здається... я задихаюся.
У когось є евкаліптовий інгалятор?
Чи паперовий пакет?
Спенсер?
- Тут справді так жарко? - Тобто...
- Так. Це він. - Що?
Це не Спенсер. Я знаю мого онука. Він хлопець.
Він змінив зачіску?
- Відтяти їй голову. - Так!
- Відтяти голову! - Чекайте.
Може, не треба цього робити?
- Спенсере! - Боже.
- Він щойно... - Боже.
Це дзвіночок для мене.
Треба прийняти пігулку.
Щоб тебе!
Спенсере!
Боже, ти живий.
Що ви тут робите?
Що ми тут робимо? Тебе рятуємо, ідіоте!
- Бетані? - Не Бетані. Фрідж!
Що? Отже...
Майло Вокер, люба.
Майло?
- Спенсере? Це ти, малий? - Діду?
Гей, я знайшов Спенсера. Навіщо ти крадеш?
А я - це я.
Привіт.
- Привіт. - Привіт.
Давайте.
Ходімо.
Трясця, це було так близько. Ключ був в мене.
Навіщо мене зупинили?
Хтось крикнув "крадій". Я тебе і вхопив. А що?
Ви не мали тут бути. Все було під контролем.
Невже? Тебе ж щойно вбили.
Якого біса, Спенсере? Що ти тут забув?
Чому гра в тебе?
Ми знищили її, щоб цього не сталося.
Я повернувся і забрав її.
Не знаю, чому, але я це зробив.
І минулої ночі...
Я був дуже пригнічений, на мене все навалилося.
І тепер ми знову тут застрягли!
Я думав, що буду ним.
Брейвстоуном!
Хотів знову це відчути.
Наче... можу зробити що завгодно.
Але тепер я...
Мін Флітфут.
"Кватирник, кишеньковий злодій, ведмежатник".
Ще один чудовий персонаж.
- "Слабкість: пилок". - Ага.
Вона мала та винахідлива та має алергію. Вона копія мене.
Клянуся, якщо виживимо, я тебе приб'ю.
Не віриться, що ти навмисно сюди приперся.
Пробачте. Гаразд?
Пробачте.
Чекай!
Ось вона.
- Хто? - Моя колишня.
Гаразд.
Гей.
Якщо мій чоловік дізнається, що я з тобою розмовляла,
тебе вранці ж стратять.
Не кажи йому.
Слухай, Юрген з армією повертається до своєї фортеці.
Там вони зустрінуться з братами Кабабік.
Вони передадуть Яструбиний камінь та заснують альянс.
Ти маєш забрати камінь перш, ніж це станеться.
Ти - єдина наша надія,
тому поквапся.
Боже.
- Тепер йдіть. - Так, йдіть.
- З якими братами вони зустрінуться? - Кабабік.
З братами Кабабік.
- Кабабік? - Ти маєш забрати камінь перш, ніж це станеться.
Ти - єдина наша надія, тому поквапся.
- Гадаю, ти маєш пояснити ще раз. - Хвилинку.
А плід пустелі? Ти нас не поведеш?
Я маю йти...
доки Свічблейд не помітив, що мене немає.
Що?
- Свічблейд? - Це його слабкість.
Я кохаю тебе, д-ре Брейвстоун.
І завжди кохатиму.
Це...
моє прокляття.
Я теж тебе кохаю!
Здається, вона чудова.
Нам потрібні верблюди.
Якщо хочемо наздогнати Юргена, потрібні верблюди.
І треба знайти плід пустелі, чим би воно не було.
"Рушай за вогнем". Гадаю, ми маємо іти за нею.
Ви йдіть, а ми вкрадемо верблюдів.
"Ягідне дерево Джуманджі".
Ягоди Джуманджі?
Це пустельний плід?
Мабуть.
"В найгірший час згадай про насіння".
Крапля мудрості Джуманджі.
Ось.
Добре, Майло, я проберуся та вкраду верблюдів.
Діду, пильнуй місцину. І тихіше.
Зрозумів? Тихіше.
Якщо хтось спробує увійти, не знаю, свисни чи щось.
Авжеж.
Не дивися напружено.
Зараз не влучна мить.
- Забудьте. - Я вже забув. Не знаю, що це.
Виглядаєш, наче перед срачкою.
Наче з'їв щось погане.
Боже.
Я потію.
Мені дуже незручно, коли краду, що дуже погано для крадія.
Отже, плід на дереві.
Але щоб його забрати, треба пройти по воді, чи що воно таке.
Зваритися чи бути з'їденим піраньями.
"Рушай за вогнем".
Гадаю, так можна туди добратися.
Але я не знаю, як мені зробити цей стрибок.
Це, типу, можливо...
але в мене немає моєї вибуховості.
Йоу!
Так!
Марто!
- Марто! - Який важезний.
Як ти? Дай руку.
Тримайся.
Хвилинку.
- Що за... - Якого біса?
Боже!
- Якого біса?! - Боже.
- Фрідж? - Так.
Марта?
Так.
Гей, йди собі. Тут немає, на що дивитися.
Що ти сказав?
Я сказав, котися. Тут немає, на що дивитися.
- Що ти сказав? - Я сказав, котися. Провалюй.
Що ти сказав?
Кажу, забирайся!
Що, хочеш по пиці?
Ага, давай.
Покажи, на що здатен. Давай!
Іди сюди. Так!
Ну ж бо, козли!
Іди сюди, верблюдику.
Ну ж бо, ідемо.
Вони горді та величні тварини, так?
Будь ласка.
Ти... Ти щойно говорив з ними?
Відкрий своє меню. Тут.
СИЛИ: ЛІНГВІСТИКА
"Лінгвістика".
Ти вмієш розмовляти з тваринами.
Так.
Гадаю, я розмовляв з верблюдом.
- Спитай їх, чи не хочуть вони піти з нами та... - Пробач.
Вони хочуть поговорити.
Хочуть знати, що їм за це буде та скільки буде вантажу.
Подивися на мене.
І що мені з цим робити?
Читай мапи.
Я не хочу. Я мала бути нею.
А замість цього в мене росте волосся на обличчі!
Пробачте. Всі тіла гарні, навіть це.
Хвилинку.
- Круто! - Обережно.
Фрідж...
Йоу, здуріти можна!
- Обережно. Це тіло не іграшка. - Ні, воно машина.
А ще...
цицьки.
Торкнешся моїх цицьок, я тебе вб'ю.
Запізно. Це перше, що я зробив.
Гей-гей, не роби так.
- Давай віднесемо плід Джуманджі нашим. - Розслабся.
Я намагаюся зробити твій трюк.
- В нас вже є плід. Тому непотрібно. - Диви.
- Омаха! Хат-хат, вперед! - Чекай.
Фрідже обережно! Кажу тобі, це тіло - зброя.
- Ти не знаєш, на що воно здатне. - Круто!
- Воно наче заряджений пістолет! - І він ось-ось вистрілить!
Боже!
Фрідже!
Іди сюди.
- Боже. - Трясця!
Ось, тримаю тебе.
О ні!
Боже, це було жахливо.
Ненавиджу бути картографом!
Забираймося звідси.
Свічблейд!
Ось він.
Брейвстоун!
Я казав тобі не наближатися до моєї дружини!
- У нас компанія. - Що ти наробив?
Хлопці, це саме та мить. Ви нам потрібні.
Вони кажуть, можна піти через задні двері.
Ти розмовляєш з тим верблюдом?
Так.
Це Люсілль та Генк.
А позаду Джеффрі.
- Гей! - Гей.
- Вирушаймо. - Що сталося?
Дід побив 45 незнайомців просто так, а тепер чоловік тієї жінки хоче нас вбити.
Це плід пустелі?
Так. Ягода Джуманджі, важить кілограм 50.
Дід понесе.
- Забираймося. Ідемо, діду. - Швидше.
- Я їх поб'ю. - Що?
- Що ти верзеш? Ми втекли. - Я можу їх побити.
- Едді. - Ні, діду Едді, це ж Свічблейд!
Є час, коли треба тікати,
а є час, як цей, коли ти маєш сказати...
Так!
- Так! - Свічблейд!
Гарний постріл, Свічблейд!
Що?
Ми вже скоро маємо побачити гору Затмір.
Перш ніж Гледіс померла, ми подорожували автівкою.
Поїхали дивитися на керамічні вироби
через Південний захід.
Я втратив ресторан, щоб ти їздив та дивився на попільниці?
Так, Еде.
Саме це і роблять на пенсії.
Займаються своїми інтересами.
В мене їх немає.
Такі, як я, не йдуть на пенсію!
Ми працюємо і працюємо, а потім в кінці помираємо.
А ти вигнав мене на пенсію.
Ти вигнав.
- Це диво, що я протримався так довго. - Що?
- Ти важка людина, Еде. - Ніхто не кидає найкращого друга, Майло.
Втративши ресторан, я втратив все!
Ти...
Так, я знаю, він такий.
- Що? Ти розмовляєш з моїм верблюдом? - Так.
І він каже,
що ти скалка в дупі.
Мій верблюд став на твій бік?
Він не твій верблюд.
Він тебе підвозить.
Знаєш що, а йдіть ви обидва у сраку.
- Що ти сказав? - Хлопці!
Ти і я, вирішимо все тут і зараз, негайно!
- Я тобі покажу. - Що ти робиш?
- Не хвилюйся. - Майло, що ти робиш?
Стривай. Я зараз.
Хочеш зі мною потягатися, га? Ти цього хочеш?
Ти точно не хочеш з ним розбиратися, Майло.
А ось тут ви помиляєтесь, юначе.
Бо я хочу розібратися з ним.
І як слід розібратися.
Едді, ти не знав, а останні 15 років
я вивчав тай-чі.
А зараз
я збираю свою енергію чі.
І коли закінчу, то надеру тобі дупу.
Майло, кажу тобі, це погана ідея.
Ні!
Чуваче!
Припини всіх вбивати.
Що ж...
Гадаю, ось і розібралися.
Верблюди зупинилися.
Вони далі не підуть.
Кажуть, до фортеці Юргена
треба йти по дорозі, а потім праворуч.
Там його територія.
А вони не хочуть туди, бо не хочуть померти.
Ми теж не хочемо.
Найгірший Брейвстоун з усіх.
Ми маємо перейти... це.
Гаразд. Ми зможемо.
Треба бути обережними і не квапитися.
Що ти верзеш? Це ж очевидно.
Починаємо з того мосту, стрибаємо на голову під кутом 30 градусів,
а потім ті дві, які схожі на трапеції...
Геометрія.
Ось навіщо вона!
Може, цей персонаж і не нікчемний.
- Я піду перший. - Серйозно?
Бачите? Легко.
- Що таке? - Ні.
О ні.
- Ні. - Дідусю!
Трясця.
Якого біса?
- Ми впораємося. - Точно?
Головне - знайти ритм.
- Давайте. - За мною.
Давайте!
Давай, Майло!
- Боже! - Тримайся.
Гаразд.
Гей, народе.
Та скеля рухається?
- О ні. - Що?
Оце так проблемка.
Що таке?
- Боже. - Що там?
- Кажи! - Що там?
- Кажи вже! - Кажи, Майло!
Це мандрили.
- Треба тікати. - Вперед!
Цей! Під тупим кутом!
Зверніть увагу на яскравий колір їхнього обличчя та сідниць.
Мандрили найважчі з усіх мавп.
Навіть важчі за бабуїнів, з якими їх часто плутають.
Тепер до вершини ромбу!
Швидше.
- Ромб! - Ну ж бо.
Ні, Марто!
- Ти не на тому мості! - Що?
На перпендикулярний!
Марто!
Ні!
Спенсере, позаду!
Стрибай!
Давай, я схоплю!
Спенсере!
О ні!
Відчепися!
Ну ж бо.
Ну давайте.
Нападайте.
Діду!
Діду! Досить!
- Діду! Припини! - Ага!
Їх більше немає!
Ходімо!
Давай руку!
- Що?! - Довірся мені!
Вперед.
Останній. Цільтеся у центр параболи!
Трясця.
Сучий ти...
- Едді? - Майло!
Едді!
Едді, що ти робиш?
Мені потрібна допомога.
Едді!
Едді! Майло!
- Серйозно? - Пізніше.
- Біжи! - Біжи!
Гей, народ.
Хто це, в біса, такий?
- Алекс, що ти тут робиш? - Бетані гадає, вам потрібна допомога.
- Де Бетані? - Вона тут.
Тобто...
"Боже мій, га?
Я справжня коняка.
Не віриться, що ми вас знайшли.
- Привіт". - Ага, це Бетані.
- Як справи, дівчинко? - Гей.
Ми привезли вам одяг, ви, мабуть, змерзли.
Отже, ця коняка - персонаж гри?
Так.
Його звати Циклон.
- Як нога? - Не знаю, добряче її розтягнув.
Де ви взяли цей одяг?
Коли я зрозумів, як далеко на північ ідемо, ми зупинились дещо прикупити.
Тут можна щось купити?
- Звідки знав, що це можна зробити? - Я був тут 20 років.
Хоча б здихався дурнуватої шляпи.
Тепер на мені ця дурна шапка.
Дивовижно, так?
Так, точно.
Знаєш, Едді,
ти втратив не все, коли втратив ресторан.
В тебе досі є багато чого.
Я втратив друга.
Я теж.
Пробач, Майло.
Гей, а ти мені, Едді.
Треба було раніше тебе знайти.
Я радий, що ти зайшов на каву.
Навіщо ти це зробив?
Чому зараз?
Майло, що таке?
Ти хворий.
Наскільки все погано?
В мене залишилося мало часу.
Сучий сину.
Я вважаю себе щасливцем, Едді.
Я був одружений на чудовій жінці.
В мене було чудове життя.
Не кожен може таке сказати.
Тому я хотів помиритися з тобою.
І коли вже я помирився...
Ну, я...
Я радий ще й цьому.
Діду, Майло.
Час іти.
"Фортеця".
Здається, це останній рівень.
Треба якось залізти на ту гору і тихо пробратися.
Так, а потім ми викрадемо камінь, доки брати Кабабік не прийшли.
- А потім винесемо його на сонце? - Такий план.
Що?
Пробачте, я не чув плану у вашому плані.
Попередній рівень нас ледве не вбив. Я ледве ходжу.
Твій дід відгамселить не того,
чи на нас нападе білий ведмідь, а мені що робити?
Не буду я гамселити не того.
Авжеж відгамселиш! З тебе нікудишній Брейвстоун!
Ти дуже впертий та розлючений, через тебе нас вбивають.
Якого біса ти верзеш?
А Майло...
При всій повазі, сер.
...не та людина, щоб бути зоологом.
Розмовляє повільно, а доки дійде до суті, нас вбивають.
Знову ж, без образ.
Не образився.
І ось чому.
- Бо мій друг Бернард... - Бачите?
А ти крадій, який нервує, коли краде. А Бетані - кінь...
Ми знову застрягли тут,
життя закінчуються, а моя нога страшенно болить!
- Боже! - Фрідже!
Фрідже! Все гаразд?
Йоу, ви маєте це побачити!
Так виглядала вода біля дерева.
Коли ми...
- ...помінялися тілами. - Помінялися тілами.
Трясця, як холодно!
Яка ж холоднеча!
Якого біса?
Так!
Я так за вами скучила.
Боже, привіт всім.
Спенсере?
- Гей. - Гей.
- Діду? - Так, що?
Майло?
Бачив би ти розмір...
Трясця.
Не думав, що радітиму зменшенню.
Я ніколи такого не бачив.
Як же добре знову вміти говорити словами.
Спенсере, привіт!
- Бетані. - Нам стільки всього треба розказати.
Розкажеш про Нью-Йорк.
Але, здається, зараз не влучний час.
Так. Пізніше розповім.
Пізніше.
Краще?
Так.
Набагато.
В мене є волосся!
Вперше за останні 40 років. Розповім Майло.
- Обережно там, діду. - Ага.
Як твоя кісточка?
Твоя кісточка.
Трохи болить, але не настільки, як ти казав.
- І що це значить? - Нічого.
Ти просто роздуваєш з мухи слона.
- Гей! Відійдіть від коня! - Стояти!
Майло! Гей!
Яка саме нога боліла?
- Стояти. - Гей-гей.
Заберіть від мене руки.
Гей! Я з тобою, Майло.
Я тут.
Народ.
Едді та Майло.
Їх забрали.
Тут кругом лід,
і туди є лише один шлях.
Там повно охорони. Не знаю, як ми пройдемо.
Гаразд.
Я бачу печеру нагорі цієї льодяної стіни.
Туди, мабуть, забрали твого діда.
А Майло, мабуть, в цьому хліві на іншій стороні.
Доведеться розділитися.
Одна команда піде за Майло, інша - за дідом.
Але як ми туди проберемося?
Фрідже, в тебе є обладнання для альпінізму?
Щось таке?
- Саме це. - Бачите?
Саме тому в мене є рюкзак.
- Саме тому. - Так, ти майстер.
Так, я знаю.
Марто, підеш зі мною?
Авжеж.
Я і забула, як воно.
Страшно.
- Так. - Гей.
Ми зможемо. Ця команда може все.
Я точно знаю.
- Так. - Вперед.
Давайте.
Агресивні.
Аг... Агресивні.
Давайте.
- Це зовсім не те, що треба. - Просто ідемо.
Гаразд... Вперед, командо.
Спробую прослизнути разом з ними.
- В цьому одязі це вийде. Ви будьте тут... - Що, ні?
Зараз. Будьте тут.
- Алекс, ні! - Щасти, Алекс.
- Вперед. - Бетані, в якому сенсі "вперед"?
Бетані!
Направо.
Ви. Стійте на місці.
Хто, ми?
Ви брати Кабабік?
- Ми хто? - Ви брати Кабабік?
Так.
Ми - вони. Вони - ми. Ми.
Ми брати Кадабра... Кабабік.
Він - перший,
а я - другий брат.
Ми від різних матерів.
Але ми прийшли за тим, за чим мали прийти.
Брати Кабабік,
він імені Юргена Брутального
вітаю вас у фортеці Затмір.
Дякую.
Я маю тебе дещо запитати.
Гаразд.
Чому ти не приїхав, коли повинен був?
Спершу тоді, потім хотів приїхати на Хелловін.
Але знову все скасував.
А наступного разу, коли розмовляли, ти сказав, що ми маємо розійтися.
Я просто... Я бачив всі твої фото в інстаграмі.
Тобі було так весело і...
Я відчув невпевненість чи щось таке. Наче я не той хлопець, яким себе вважав.
Чи був не тим, яким ти мене уявляєш. Що було б ще гірше.
Спенсере, ти думаєш, що я...
не боюся весь час?
Я пішла в університет і зненацька, вперше сподобалася людям.
Але я завжди думала, що...
Не знаю, наче я...
Наче це питання часу, доки люди не зрозуміють, яка я.
А потім я бачу тебе.
І ти та людина, з якою я почуваюся добре...
такою, яка я є.
Коли ти відчуваєш себе невпевненим,
саме тоді і потрібні свої люди.
Гей, м-ре Вокер.
Кінська ситуація, га?
Поганий жарт. Пробачте.
Зараз я вас витягну.
Гаразд.
Це лише смуга перешкод.
Ти майстер в цьому.
Боже, зніміть собі кімнату.
Діду... давай витягнемо тебе звідти.
Так.
- Давай тут все розтрощимо. - Треба ще забрати камінь, діду.
Він, мабуть, у сховищі чи в скарбниці.
В іграх це так і буває.
Я бачив сховище. Один вхід, товстелезні сталеві двері.
Ввійти можна лише через решітку на стелі.
Здається, пішло.
Треба іти лише по...
піднятих.
Юрген Брутальний чекає.
Отже, хто з вас хто?
В якому сенсі?
Хто з вас хто?
Хто з вас Август, а хто - Томатолі?
Я - Август.
А я - Томатолік.
Август Кабабік.
Найкмітливіша людина у Джуманджі.
Так, це я.
- І Томатолі Кабабік. - Це я.
Найхоробріший євнух.
- Хвилинку, що? - Ви сказали: "Євнух"?
Томатолі Кабабік,
всі знають історію про твою щедру жертву.
Ти пожертвував свої яєчка, щоб врятувати регіон від потопу.
- Гадаю, ви щось наплутали. - Авжеж.
Всі знають історію про славнозвісні яєчка мого молодшого брата.
- Де б вони не були. - Де б вони не були.
Одну хвилиночку.
- Давайте відмотаємо історію назад. - Він дуже хоробрий.
Я завжди був найкмітливішим, а він - найхоробрішим.
І зовсім без яєць.
- Припини! Мої яйця при мені! - В душі.
В душі.
Завжди.
Авжеж.
Так, брате?
Так.
В мене немає яєць.
Ось скриня.
Твій вихід, діду.
- Мій? - Так. Ти ж крадій.
Твій персонаж, Мін.
Мін?
Так, Мін. Так звуть твого аватара.
В твоєму мішку купа відмичок.
Відмичок? Навіщо вони мені?
Бо Мін - крадійка.
- Може, ви це зробите? - Ти в цьому майстер.
Я - майстер?
Не ти. Мін.
Гаразд.
Мін.
Будь ласка, не питай, хто така Мін.
Непогано, га?
Треба лише знайти, як тебе визволити.
Почнемо?
Оце так круто.
Вітаю. Чи можу запропонувати шматочок торту?
Ні!
Ні, дякую.
Потроху.
А твоя подруга, Мін, впоралася б, га?
У нас проблеми.
Дякую.
Брати Кабабік, це Юрген Брутальний.
Нарешті ми зустрілися
в цей історичний день.
Так, дуже раді знайомству.
Ваша честь, якщо це Яструбиний камінь
на вашій могутній шиї,
мабуть, нам краще...
його взяти.
Сьогодні ми укладемо найміцніший альянс.
Ваша родина приєднається до мене,
і клаптик за клаптиком ми завоюємо весь світ.
Тому я питаю в цей історичний день,
де вона?
- Де хто? - Про кого ви?
Ваша сестра.
Моя майбутня дружина.
Знаєте... Вийшло невелике непорозуміння.
Де ваша сестра?
Про яку саме сестру мова?
Про Деббі чи... Брук?
Чи Сієру?
Де ваша сестра?
Вона готується. В готелі.
Робить те, що й інші перед весіллям.
Тусується з дівчатами, робить зачіску, манікюр, педикюр.
Якщо ви прийшли без сестри...
То я маю відтяти вам голови.
- Ні-ні! Не треба. - Гей-гей.
- Боже. - Гей, відпустіть!
- Ні. - Тому я спитаю востаннє...
- Вона робить манікюр. - Де ваша сестра?
Я тут.
Гвендолін Гортензія Левельда Кабабік?
Це ви?
Так.
Це я.
А тепер, будь ласка,
Брутальний, відпустіть моїх братів.
І ви збираєтеся в цей день, зараз,
вийти заміж за Юргена Брутального із Затміру?
Так. Планувала.
І ви збираєтеся стати матір'ю дітей його
та створити кровний союз з вашою родиною?
Так.
Гвендолін Кабабік...
відома на весь світ
своєю вродою та хитрістю.
І тепер ти моя.
Можу я потримати Яструбиний камінь?
Авжеж, наречена.
Дякую.
Хапай.
Юргене Брутальний!
Брати Кабабік затрималися в Гореку.
Це самозванці!
- Самозванці? - Схопити їх!
Ні-ні. Ми можемо пояснити.
Ні-ні.
Я забула вам дещо сказати.
В мене є хлопець.
- Назад. - Назад.
- Відійдіть!
Назад!
Не підходьте, бо підсмажу вас, дідько!
Буквально спалю ваші обличчя.
Я зустрінуся з братами у Гореку.
Вбити їх всіх!
За ним!
Забери камінь!
Не бійся за нас! Біжи!
Рюкзак.
Назад! Я знаю геометрію.
Я не жартую. Назад!
Фрідже, ми помремо!
Потанцюєте з нареченою?
Хочеш по пиці?
Підходь!
Нунчаки.
Круто
Ми впоралися.
Вперед!
- Ну ж бо! - Швидше!
Дивіться!
- Це Спенсер? - Боже.
Ні!
Спенсере!
Хто ти?
Я д-р Смолдер Брейвстоун.
СИЛИ: ЛЮТЬ - ОБЕЗГОЛОВЛЕННЯ СЛАБКІСТЬ - ПЛІД ДЖУМАНДЖІ
Спенсере!
- Він каже залазити на спину. - Мені?
О ні!
О ні, Майло!
- Боже. - Що він робить?
Чекай.
Майло!
Так, Майло!
Вперед!
Ми летимо, Спенсере!
"Покладіть його на сонці".
Діду, камінь!
Він має бути на сонці! Готуйся!
Давай, Майло!
- Вперед! - Ну ж бо!
Так!
- Назви ім'я. - Назви ім'я.
Назви ім'я!
Джуманджі!
Що вони кажуть?
Джуманджі?
Так!
Ми перемогли!
- Ми впоралися! - Гей.
- Так! - Постав мене.
- Постав на землю. - Гаразд.
Це ви шукали? Цю дрібницю?
Діду, ви неймовірні.
Так, в цьому весь Майло. Він дуже вмілий.
Майло та Едді.
І що зараз відбувається?
Чудова робота, шукачі пригод.
Ви врятували Джуманджі. Знову.
І зараз з вашого дозволу, д-ре Брейвстоун, я заберу камінь.
Я захищатиму його ціною життя та поверну старійшині провінції Авіан.
Ваша робота тут закінчується.
Вся Джуманджі дякує вам. На жаль, тут ми розходимося.
Ніякого жалю. Я з радістю звідси заберуся.
Що?
Готові?
- Народе, ви не повірите. - Що він сказав?
- Він каже, що... - Хоче залишитися.
Каже, хтось має приглянути за цим місцем.
І що йому 75, і він щойно навчився літати.
Але він не зможе вибратися звідси.
Він знає.
О, Майло.
Ти щойно повернувся до мого життя.
І ось я втрачаю тебе назавжди.
"Ти не втрачаєш мене, друже. Я завжди буду з тобою".
Бути твоїм партнером...
Це було найкраще з того, що траплялося зі мною.
Він каже: "Дякую".
Ні.
Дякую тобі, Майло.
Так!
- Бувай, Майло! - Бувай!
- Вперед, Майло! - Прощавай!
Бувайте, м-ре Вокер!
Це мій партнер.
У кожного має бути такий приятель, як Майло.
Ну що, діду.
Ідемо додому.
Гей, народ.
Дякую, що прийшли за мною.
Утнеш таке ще раз і залишишся тут назавжди! Бо я не повернуся!
У всіх все гаразд?
Так.
Діду, все гаразд?
Так, гаразд.
Трясця.
Удар. Відстрибнув. Контрудар.
- Жирний внизу? - Жир... Ні, жирний над "Р".
- Гаразд. - Зверху другий.
- Так. - Удар, удар.
- Так. - Контрудар.
А далі удар ногою.
Ось що я тобі скажу.
- Старіння... - Знаю. Старіння - повне лайно.
Старіння...
це подарунок.
Іноді я це забуваю.
Але так воно і є.
Що ще людині потрібно?
Гей, хлопці.
Як пройшов ваш день?
Чудово.
Так.
Спенсер навчив мене, як грати у відеогри.
О ні.
Все гаразд, діду?
Так.
Нахлинули спогади.
Едді.
Едді, це ви?
Норо.
- Гей. - Привіт.
Гей, народ.
- Гей. - Гей.
Як справи, бро?
Як іде бізнес?
Та самі знаєте.
Мій менеджер пішов півроку тому, переїхав до Філадельфії.
З того часу не можу дати ладу цьому місцю.
Важко знайти людей, які знають, що до чого.
Ну...
Не хочу вас завантажувати.
Отже, потрібен помічник?
Ви серйозно?
Тобто...
Вважатиму за честь.
Ну...
Рада була вас побачити, Едді.
Навзаєм.
Я... Я віднесу це,
куди я збиралася і...
Я зараз повернуся.
Ви теж маєте побувати у Нью-Йорку.
Так, скоріше б.
Команда навіки.
Навіки.
Назавжди.
Назавжди та навіки?
- І давайте не губитися. - Так, авжеж.
І ще дещо.
Давайте домовимося...
Що ніколи туди не повернемося.
- Я думав, що це і так ясно. - Гаразд.
Пробачте, що так довго.
Такий сезон. У всіх ламаються обігрівачі.
Жодних проблем. Добре, що ви прийшли.
Котел тут.
Це стара ігрова приставка?
Так, мабуть.
Вона належить моєму синові.
Так, я сам геймер.
Ніколи таких не бачив.
Виглядає, наче вона зламана.
Краще її не чіпати.
Subtitles by sub.Trader subscene.com
Переклад субтитрів: Фатун Володимир