Ugnis!
Daryk vartus!
Haniva!
Aš - čia.
Jei dar sykį pabėgsi nuo manęs, aš tave pati užmušiu.
Suprantu.
Trivantiečiai!
Pirmyn!
Sukaupkite drąsą ir kvapą.
Mes kausimės čia.
Jų - per daug. Mums trūksta karių.
- Mes juos užlaikysim. - Ar ilgam?
Baba.
Tiek, kad pakaktų laiko tavo motinai evakuoti miestą.
Kofunai, Haniva, jokite į Pensą kaip galėdami greičiau.
Ką?
Tu čia jau nieko nebepadarysi, sūnau.
Tėti, mes galim kautis.
Aš - vienintelė jūsų lankininkė.
Jei jūs liksit čia, žūsite.
Tuomet mes žūsim.
Tuomet žūsim.
Jūs abu - užsispyrę kvailiai!
Vade Ferikai.
Vyriausiasis raganų medžiotojau.
Skubiai išsiųskite raitelį pas karalienę Magrą su šia žinia.
Klausau, pone.
Jie pasitraukė į tvirtovę ir užvėrė vartus.
Išverskime šiuos vartus!
Kelk!
Pirmyn!
Stot!
Kariai, į vietas!
Pirmyn.
Tėti.
Ar girdite?
- Jie laužia vartus. - Ne tai.
Tai.
Kas tai?
Slaptos gentys.
Liūte!
Kofunai. Tu - gyvas.
- Peris. - Baba.
Baba.
Liūte.
- Mes stosim už Babą. - Atvedėte valierus.
Mes atvedėme kur kas daugiau.
Valierai stos už Babą Vosą!
- Salvinai stos už Babą Vosą. - Mes kausimės!
Jelisai stos už Babą Vosą.
Reinai stos už Babą Vosą.
Kiek jų karių?
Virš 100.
Šimtas karių kalniečių dvigubai vertesni už tiek pat raganų medžiotojų.
Jiems teks tokiais būti.
Kofunai, nuvesk Peris į saugią vietą.
Aš - ant kalvos.
Čet čet.
Toudai.
Kofunai.
Regis, kariauti šiais laikais galima bet kam.
Duosi patarimą?
Trivantiečiai vilki odą ir plieną. Jei tik žvanga, durk.
Aš matau, pamiršai?
To ir bijau.
Kas ten?
Magra.
Stebiuosi, kad turi laiko pas mane užsukt.
Juk vyksta karas.
Kurį tu pradėjai.
Taip.
Kaip suprantu, tavo vaikai irgi išėjo kariauti.
Ir ko vertos tavo šnekos apie tai, kaip nori juos apsaugot...
Patylėk.
Aš ne kalbėtis atėjau.
Man reikia atsakymo į vieną klausimą.
Tas tavo vaikas...
Kieno jis?
Liaukis, Magra.
Juk turėjai kažką įtarti.
Mielojo Kofuno.
Ne pats geriausias pasirinkimas, bet atliko savo darbą puikiai.
Meluoji.
Derėjo leisti Tamakčiui tave užmušti.
Mano sūnus bus ne tik tavo sūnėnas.
Bet ir anūkas.
Jis nebus nė vienu iš jų,
nes jis nebus tavo sūnumi.
Vos tik jam gimus, atimsiu jį iš tavęs
ir jis tavęs nepažinos.
Nežinos nė tavo vardo.
Dabar aš gal ir tavo kalinė, sese, bet verčiau žiūrėk, ką man sakai.
Grandinėmis surakinta esu jau ne pirmą sykį.
Paprastai ilgai su jomis neužsibūnu.
Aš tave palaidosiu su šiomis grandinėmis.
Rūpinkis mano karūna, Magra.
Man jos dar prireiks.
Kaip jautiesi?
Būna ir geriau.
Man sakė, kad greit sugysi.
Taip, bet kuriuo atveju, nėra už ką.
Nesupratau?
Už tai, kad išgelbėjau tau gyvybę.
Maniau, tai aš išgelbėjau tavąją.
Ne, aš prisimenu, jog buvo kitaip.
Ir pasakosiu kitaip.
Ten buvo žemumų žudikai.
Labai mažai žmonių yra išgyvenę, kad apie juos papasakotų.
Drąsiai pasielgei pasiryžęs pabėgti.
Čia nesiginčysiu.
Mano karaliene, lorde Harlanai. Mūsų kariai pasiekė Grinhilo tarpeklį.
Trivantiečiai - taip pat.
Kitas raitelis atneš žinių apie mūšį.
Ačiū.
Prasideda.
Visą gyvenimą
gyvenome dairydamiesi Trivanteso imperijos šešėlio,
spėliodami, kada ateis toji diena,
kai į mūsų žemes įžengs jų kariuomenė ir pavergs mus.
Pavergs mūsų žmonas,
vyrus, sūnus ir dukteris.
Taigi,
atėjo toji diena.
Kitoje sienos pusėje -
armija, kurios taip ilgai bijojome.
Jų pergalė reikš visko, kas mums brangu, pabaigą.
Tačiau juos, įsiveržusius pro tuos vartus,
pasitiks ne išsigandusi armija, kaip jie tikisi.
Mes - Pajos kariai,
kariai kalniečiai, raganų medžiotojai.
Ankstesni priešai, susivieniję vienam vieninteliam tikslui:
bet kuria kaina ginti tai, kas mūsų!
Aš pažįstu šį priešą.
Aš pats buvau juo.
Jie kaunasi tam, kad pavergtų. Juos varo godulys.
Mes kaunamės tam, kad mylėtume.
Jie kaunasi už pergalę.
Mes kaunamės už savo šeimas.
Mes kaunamės už laisvę!
Aš esu tėvas,
kurio vaikai kaunasi su manim petys į petį.
Aš esu vyras,
kuris gina savo karalienę.
Aš esu jūsų draugas, kuris kausis už jūsų laisvę iki paskutinio kraujo lašo!
Aš esu Baba Vosas.
Ir siūlau nelaukti, kol jie išvers mūsų vartus!
Atidarykime juos
ir pasveikinkime juos įžengus į pragarą.
Baba.
Jie atidaro vartus.
Žvalgai.
Arbaletai, pirmyn.
Pirmyn žengte marš!
Taikykis aukštyn! Trys ketvirčiai!
Pirmyn žengte marš.
Taikykis į kairę, ketvirtis.
Pirmyn žengte marš!
Taikykis aukštai į centrą!
Pirmyn žengte marš!
- Taikykis aukštai į centrą. - Ugnis!
Atakuojam! Paimkit tą sušiktą fortą!
Iš kairės!
Prašau.
Ar dar dega?
Taip.
Šūdas.
Ne!
- Ne? - Velnias.
Esi kalnietis. Nemoki ugnies uždegt?
Taip, aš - vyras, žinoma, kad moku.
Eik ir užlaikyk juos.
Baba!
Tuoj!
Karšta.
Gerai, nes čia vyksta karas šiaip jau!
Jau!
Arbaletai! Pas mane!
Ketvirtį į kairę!
Ugnis!
Trys ketvirčiai į dešinę!
Ugnis!
Du - į dešinę!
Ugnis!
- Trys ketvirčiai į dešinę! - Ugnis!
Taikytis, trys ketvirčiai aukštyn. Ketvirtis į kairę.
- Toudai, sek paskui tą balsą! - Du į kairę!
Ketvirtis į kairę!
Du į kairę!
Ketvirtis į dešinę!
Kofunai!
Regis, gelbėt tavo kailį tapo vienintele mano užduotimi.
Nesustok.
Šūdas.
- Kofunai. - Toudai.
Paleisk mane.
Ką darai? Eik į mūšį.
Aš tavęs čia nepaliksiu.
Palieki mane ne tu.
Pasakyk Peris...
Ką?
Ji žinos.
Padaryk man paslaugą.
Eik ir nudėk ką nors.
Tamakti Džunai!
Baba Vosai!
Tikrinu, ar dar nežuvai.
Dar ne.
Jų yra daugiau.
Kur kas daugiau.
Ne!
Lanko Liūte!
Dabar!
Kur jie?
Nagi! Kas?
Kas vyksta?
Kas čia buvo? Kas?
O, ne.
Atgal!
Ren?
Ren!
Kofunai!
Haniva!
Kofunai! Haniva!
- Tėti! - Vaikeli.
Pavyko.
Mes laimėjom.
- Tu nesužeista? - Ne, aš - sveika.
Kofunas - irgi. Aš mačiau jį ką tik.
Lik čia.
- Kas yra? - Daryk kaip sakau.
Surask Peris ir pažiūrėk, ar jai viskas gerai.
Gerai.
Aš tave myliu.
Tu matai.
Mes - vieno tėvo vaikai.
Dželamarelas - tavo tėvas?
Taip.
Bet tu kauniesi priešų pusėje.
Ne.
Tokie kaip mes visada vienoje pusėje.
Čia - Šarlotė.
Nuvesiu tave į saugią vietą.
Aš nenoriu eiti su ja.
Aš irgi to nenoriu. Bet aš nesiskundžiu.
Gali atsikelti? Taip? Gerai.
Ydai.
Visad turėjai geresnę klausą nei ajuros.
Tu vis dar turi Klajūno švilpynę.
Jis man ją atidavė
prieš tai, kai jį uždarė už tai, kad padėjo tau pabėgti.
Visi, kas tau artimas,
anksčiau ar vėliau nukenčia.
Dabar tavo eilė.
Išeik iš čia, Ydai.
Prašau. Viskas baigta.
Ne, nebaigta.
Kol tu kvėpuoji.
Aš nenoriu tavęs užmušti.
Nesijaudink.
Tu ir neužmuši.
Sudie, broli.
Tėvas neprivertė manęs tave nudėti,
nepriversi ir tu.
Ne!
Ydai.
Ką tu padarei?
Po šio pralaimėjimo namo grįžt negalėjau.
Galėjai eiti su manim.
Nuo Pajos kartuvių net tu nesugebėtum manęs apsaugoti.
Nevertėjo mums šitaip.
Mus augino kaip karius.
Mes turėjom mirti šitaip, Baba,
žemei sugėrus mūsų kraują.
Sakyk...
ar tėvas iš tiesų liepė tau mane nudėti?
Taip, liepė.
Niekšas.
Ydai.
Kaip galiu įtikinti tave eiti su manim?
Tau netektų slėpti, kas esi.
Juk žinai, kad negaliu to padaryti.
Kodėl?
Mano šeima,
mano namai,
negaliu jų palikt. Ir tu negalėtum.
Aš negaliu kariauti su tavim.
Aš irgi to nenoriu.
Tu vis dar segi tą pakabuką.
Ant jo parašyta „amžinai”.
Tuomet
niekada jo nenusisek.
Ką tu darai?
Pakalbėsim vėliau.
Tu paleidai Trivanteso pareigūnę todėl, kad ji mato.
Štai kaip?
- Jei matai, vadinasi, tau atleista? - Žinoma, kad ne.
Girdėjau, ką sakei tam berniukui, Haniva.
„Tokie kaip mes visada vienoje pusėje.”
Po viso to vis dar manai, kad esi ypatinga?
Mes esame ypatingi.
Ji ką tik nužudė tuzinus mūsų žmonių!
Ji - mano žmogus!
Ji yra mano žmogus.
O kas aš tau?
Kas aš tau?
Štai jis.
Toudo žirgas?
Taip.
Kur Haniva?
- Haniva. - Aš - čia.
Metas. Eime namo.
- Jau nebežinau, ką tai reiškia. - Žinai.
Ten, kur ji.
Haniva?
Mama.
Haniva!
Mama.
- Kofunai? - Mama.
Ačiū tau
už tai, kad atvedei namo vaikus gyvus.
Man regis, tai jie mane čia atvedė.
Buvai teisi.
Metas nebesielgti su jais kaip su vaikais.
Jie drąsiai kovėsi.
Manęs jiems nebereikia.
Manau, kad dabar tavęs jiems reikia dar labiau.
Mums visiems.
Aš tokia laiminga, kad grįžai.
Čia - ne mano vieta.
Tavo vieta - su manim.
Šimtmečiais raganų medžiotojai buvo mūsų monarchijos stuburu.
Šventi kariai, tarnavę sostui.
Už tai reiškiu jums savo amžiną padėką.
Ir tauta jums dėkoja.
Bet pasaulis pasikeitė,
ir jame daugiau nebėra raganų,
todėl nebereikia jų medžiotojų.
Tačiau dabar kaip niekad
mums reikia drąsių karių.
Tamakti Džunai.
Vyriausiasis raganų medžiotojau,
jūsų privilegijos keičiasi, bet jūsų rangas lieka tas pats.
Nuo šiol tampate Pajos kariuomenės aukščiausiuoju generolu.
O jūs, drąsūs ir ištikimi kariai,
tampate karališkosios gvardijos pareigūnais.
Kai kurie jūsų
nesutiks
su šiuo pokyčiu iš principo.
Aš neversiu jūsų tarnauti ten, kur jūs nesirinkote.
Visus, kas taip mano,
atleidžiu nuo priesaikos krauju, kurią davėte stodami tarnauti.
Esate laisvi išeiti.
Jums bus išmokėtas vienerių metų honoraras
už jūsų ištikimą tarnybą.
- Tai ilgai netruks. - Ferikai.
Pats turi suprasti.
Baba Vosai.
Tavo sunki eisena tave išduoda, Baba.
Harlanai.
Noriu pareikšti tau padėką už tai, kad apgynei mano miestą.
Tavo miestą?
Taip, aš jį pastačiau, liejau kraują už jį. Tad jis - mano.
Kaip nori.
Baba, palauk.
Tu būtum labai naudingas Pajos kariuomenei.
Aš - ne kareivis.
Galėtum save nustebinti.
Karas nebaigtas, Baba.
Man - baigtas.
Kiek raganų medžiotojų netekome?
Dvidešimt dviejų... šiandien.
Ne tiek jau daug.
Kaip generolas, Ferikas turėjo savo įtakos.
Jis parsisamdys daugiau.
Ar tai bus bėda?
Be abejonės.
Bet ne iškart.
Tu, regis, pavargęs.
O jūs pamėginkit tarnaut jūsų sesei 20 metų.
Tikiuosi, kiti 20 metų bus lengvesni.
Manau, kad mano tarnystės dienos baigtos.
Tamakti, tu esi reikalingas Pajai.
- Ji turi jus. - Tu man esi reikalingas.
Aš pagalvosiu.
Ačiū.
Jūsų vadovavimas tarybai įkvepia.
Esate tikra savo tėvo dukra visais atžvilgiais.
Tapsite išties didžia karaliene.
Ir Paja turės vadę, kurios nusipelnė.
Viskas bus gerai
Čiūčia liūlia
Viskas bus gerai
Čiūčia liūlia
Viskas bus gerai
Čiūčia liūlia
Olomanai.
Nori man kažką parodyti?
Taip.
Tikėkimės, šįkart tau pavyks geriau nei aną sykį.
Taip ir bus.
Tai rodyk.
Bandai mano kantrybę.
Palaukite.
Sargybinis sakė, kad miegodama verki.
Pribuvėja pranašė.
Jau daugel metų.
Pasakyk, ką jauti?
Motinystės kančias.
Tam dar per anksti.
Leisk, apžiūrėsiu tave.
Kaip keista, kad taip rūpiniesi manimi.
Man rūpi kūdikis.
Kažkas negerai. Aš jaučiu.
Tavo gimda - sveika.
Kūdikis gims kaip priklauso.
Magra sako, kad kūdikis manęs nepamatys.
Esi pribuvėja, Peris. Juk sutinki,
kad joks kūdikis negali būt atimtas iš savo motinos.
Ne man abejoti karalienės sprendimais.
Ne, žinoma.
Juk negalim tikėtis, kad Kofunas augins vaiką.
Jis juk dar pats beveik vaikas.
Jis - vyras.
Ir kur kas stipresnis nei manai.
Ar padėsi jam?
Žinoma, kad aš padėsiu Kofunui.
Jau nebe.
Klausyk, kalniete.
Aš nužudysiu šį kūdikį prieš tai, kaip jį iš manęs atims.
Ir nužudysiu visus, kurie kėsinsis tai padaryti.
Viskas bus gerai.
Čiūčia liūlia
Išvertė Egidija Namavičė