Огън!
Затворете портата.
Ханиуа!
Тук съм.
Ако още веднъж се отделиш от мен, лично ще те убия.
Приема се.
Триванти!
Напред!
Стегнете се и психически, и физически.
Ще се укрепим тук.
Много са, нямаме достатъчно воини.
Ще ги удържим. - За колко време?
Баба.
Колкото да изпратим послание на майка ти да евакуира града.
Кофун, Ханиуа, вървете в Пенса възможно по-бързо.
Какво?
Нищо не можеш да направиш тук.
Татко, ще се бием.
Нямате друг стрелец.
Останете ли, ще умрете.
Така да бъде.
Нека умрем.
И двамата сте вироглави глупаци!
Командир Ферик!
Генерале.
Изпрати най-бързия си ездач с това послание за кралица Магра.
Слушам.
Оттеглиха се в крепостта и затвориха портата.
Да я разбием. Веднага!
Вдигай!
Напред!
Стой!
Воини, заемете позиции!
Действайте.
Тате.
Чувате ли?
Разбиват портата. - Не това.
Това.
Какво е?
Скритите племена.
Боу!
Кофун! Жив си.
Парис! - Баба.
Баба.
Лайън!
Заставаме до Баба. - Довели сте валиърите.
И не само тях.
Валиърите застават до Баба Вос!
Салвините застават до Баба Вос! - Ще се бием!
Йелисите застават до Баба Вос!
Рейните застават до Баба Вос!
Колко бойци?
Над сто.
Сто планинци струват колкото двеста ловци.
Налага се да е така.
Кофун, заведи Парис на безопасно място.
Нависоко съм.
Тъй, тъй.
Тоуд.
Кофун.
Напоследък всеки може да воюва.
Някакъв съвет?
Тривантите са облечени в кожа и стомана. Ако дрънчи, мушкай.
Забрави ли, че виждам?
От това се боя.
Кой е там?
Магра.
Изненадана съм, че намери време за мен по време на война.
Ти я започна.
Да.
Научих, че собствените ти деца са подкрепили каузата.
А колко време ми мрънка да ги закрилям...
Замълчи.
Не съм дошла да говорим.
Искам да ми отговориш на един въпрос.
Бебето, което носиш...
Чие е?
Моля те, Магра.
Знам, че си се досетила.
Милият Кофун.
Не беше първият ми избор, но се справи превъзходно.
Лъжеш.
Тамакти трябваше да те убие.
Синът ми няма да ти бъде само племенник.
Ще ти бъде и внук.
Няма да е нито едното, нито другото, защото няма да бъде твой син.
Ще ти го отнема в мига, в който се роди,
и няма да знае нищо за теб.
Дори името ти.
Сега може да съм затворник, сестро, но си мери думите.
Не съм окована за пръв път.
Веригите не ме задържат дълго.
Ще те погреба окована.
Пази ми короната, Магра.
Ще си я поискам.
Как се чувстваш?
Бил съм и по-добре.
Казаха ми, че ще се оправиш.
Да, но няма нужда от благодарности.
Моля?
Заради това, че ти спасих живота.
Мисля, че аз спасих теб.
Не, не помня събитията по този начин.
И няма да ги предам така.
Нападнаха ни наемници от низините.
Малцина оцеляват след среща с тях.
Опитът ти да ме спасиш беше смел.
Няма да споря с теб.
Кралице, лорд Харлан, армията стигна Грийнхил Гап.
Тривантите също.
Ще научим повече от следващия вестоносец.
Благодаря.
Започва се.
През целия си живот
се крием в сенките на Тривантската империя.
Чудим се кога ще дойде денят,
в който армията им ще нахлуе и ще ни отнеме земите,
ще пороби жените ни,
съпрузите ни, синовете и дъщерите ни.
А сега,
сега този ден настъпи.
Отвъд стената е
армията, от която толкова се боим.
Тяхната победа ще сложи край на всичко, което ни е скъпо.
Но когато преминат през стената,
няма да заварят уплашената армия, която очакват.
Ние сме паянски воини,
планински бойци, ловци на вещици.
Бивши врагове, обединени от една едничка цел -
да опазим своето на всяка цена!
Познавам този враг.
Аз бях този враг.
Те водят битки, за да поробват, воюват от алчност.
Ние се бием за любовта.
Те нападат, за да превземат.
Ние браним семействата си.
Борим се за свободата си!
Аз съм баща
и се бия рамо до рамо с децата си.
Аз съм съпруг
и се бия, за да защитя своята кралица.
Аз съм ваш приятел и ще се боря за свободата ви, докато съм жив.
Аз съм Баба Вос
и казвам да не чакаме да разбият портата!
Да я отворим начаса
и да ги приветстваме в ада.
Баба.
Отварят портата.
Разузнавачи.
Арбалети, напред.
Ходом марш!
Цели се високо! Три четвърти!
Ходом марш!
Вляво, една четвърт.
Ходом марш!
Център, високо!
Ходом марш!
Център, високо! - Огън!
Атака! Превземете шибаната крепост!
В твое ляво!
Моля те.
Гори ли?
Да.
Мамка му.
Не!
Не ли? - Мамка му!
Планинец си. Не знаеш ли да палиш огън? - Да, мъж съм и мога да паля огън.
Задръж ги.
Баба!
Още малко!
Пари.
Чудесно, защото тук се води битка!
Сега!
Арбалети! При мен!
Една четвърт вляво!
Огън!
Три четвърти вдясно!
Огън!
Две вляво!
Огън!
Три четвърти вдясно! - Огън!
Прицели се високо, три четвърти. Една четвърт вляво.
Тоуд, последвай гласа! - Две вляво!
Една четвърт вляво!
Две вляво!
Една четвърт вдясно!
Една четвърт вляво!
Кофун. Кофун!
Работя като пазител на задника ти.
Не напускай точно сега.
Мамка му.
Кофун! - Тоуд.
Пусни ме.
Какво правиш? Битката продължава.
Няма да те оставя в това състояние.
По-скоро аз ще оставя теб.
Кажи на Парис...
Какво да й кажа?
Тя ще разбере.
А сега ми направи една услуга.
Върви да убиеш някого.
Тамакти Джун!
Баба Вос!
Проверявам да не си мъртъв.
Още не съм.
Много са.
Прекалено много.
Не!
Боу Лайън!
Сега!
Къде се дянаха?
Къде са?
Хайде де! Какво става?
Какво става?
Какво беше това? Какво?
О, не.
Назад!
Изтеглете се!
Изтеглете се! Назад!
Назад!
Рен?
Рен!
Кофун!
Ханиуа!
Кофун! Ханиуа!
Тате! Татко. - Миличка.
Успяхме.
Победихме.
Не си ранена. - Не, добре съм.
Кофун също. Видях го преди малко.
Стой тук.
Какво има? - Прави каквото ти казвам.
Намери Парис и се погрижи за нея.
Добре.
Обичам те.
Ти виждаш.
Имаме общ баща.
Джерламарел е и твой баща?
Да.
Но ти се биеш за грешната страна.
Не.
Хората като нас винаги са за една и съща страна.
Това е Шарлът.
Ще те заведа на сигурно място.
Не искам да ходя с нея.
Е, и аз не искам да те взема, но няма да хленча заради това.
Можеш ли да станеш? Да? Добре.
Идо.
Винаги си чувал по-добре от айурите.
Още пазиш свирката на рейнджъра.
Той ми я даде,
преди да го затворят, защото ти помогна да избягаш.
Всичките ти приближени
накрая страдат.
Сега е твой ред.
Върви си, Идо.
Моля те. Всичко свърши.
Не, не е свършило,
докато ти все още дишаш.
Не искам да те убивам.
Не се бой.
Няма да можеш.
Сбогом, братко.
Татко не можа да ме накара да те убия.
И ти няма да успееш.
Не!
Идо.
Какво направи?
Не можех да се върна у дома след този разгром.
Можеше да дойдеш с мен.
Дори ти не можеш да ме опазиш от бесилото на паяните.
Не биваше да става така.
Отгледани сме като воини.
Съдбата ни е да умрем по този начин, Баба,
да напоим земята с кръвта си.
Кажи ми...
Татко наистина ли ти нареди да ме убиеш?
Да, така беше.
Ама че негодник.
Идо.
Мога ли да те убедя по някакъв начин да дойдеш с мен?
Няма да се налага да се криеш.
Знаеш, че не мога.
Защо?
Заради близките ми
и дома ми.
Не мога да ги зарежа, както ти не можеш своите.
Не искам да воювам с теб.
И аз не го искам.
Още носиш медальона.
На него пише "завинаги".
Тогава...
Никога не го сваляй.
Какво правиш?
После ще говорим.
Освободи тривантски офицер, защото е зряща.
Така ли става?
Виждаш ли, простено ти е? - Не, разбира се.
Чух какво каза на момчето, Ханиуа.
"Хората като нас са за една и съща страна."
Все още ли се мислиш за специална?
Специални сме.
Тя уби дузина от нашите!
Тя е от моите хора!
От моите хора е.
А аз какъв съм?
Какъв съм аз?
Ето го.
Конят на Тоуд?
Да.
Къде е Ханиуа?
Ханиуа. - Тук съм.
Време е. Да си вървим у дома.
Вече не знам къде е домът ни. - Знаеш.
Където е тя.
Ханиуа?
Мамо.
Ханиуа!
Мамо.
Кофун? - Мамо.
Благодаря ти,
че върна дечицата ни невредими.
Мисля, че те ме доведоха у дома.
Оказа се права.
Време е да престанем да се държим с тях като с деца.
Биха се смело.
Вече не съм им нужен.
Нужен си им повече, отколкото подозираш.
На всички нас.
Щастлива съм, че се върна.
Мястото ми не е тук.
Мястото ти е до мен.
Поколения наред ловците на вещици са гръбнакът на тази монархия.
Свещени воини в служба на короната.
Затова ви предлагам вечната си признателност
и благодарността на нацията.
Но светът се промени
и в новия свят вече няма вещици,
затова няма и нужда от ловци.
Но сега, повече от всякога,
остава нуждата от смели воини.
Тамакти Джун.
Генерале на ловците на вещици,
променям длъжността ви, но чинът ви остава.
От днес нататък ще бъдете генерал на паянската армия.
А вие, смели и верни воини,
вече сте офицери на кралската стража.
Сред вас има такива, които няма да приемат
тази промяна от принципност.
Няма да ви карам да служите насила.
Всеки, който разсъждава така,
ще бъде освободен от кръвната клетва, която е положил.
Свободни сте да си вървите
с едногодишен хонорар в знак на благодарност
за вярната служба.
Няма да го бъде. - Ферик.
Много добре го знаеш.
Баба Вос.
Тежката ти походка те издава, Баба.
Харлан.
Исках да ти благодаря, че защити града ми.
Твоя град ли?
Да, аз го построих, пролях кръв за него. Бих казал, че е мой.
Както ти е удобно.
Баба, почакай.
Би бил много ценен за паянската армия.
Не съм воин.
Е, ще надминеш очакванията си.
Войната не е приключила.
За мен приключи.
Колко ловци загубихме?
Двадесет и двама... днес.
Не са много.
Като генерал на ловците Ферик създаде ключови връзки.
Ще го последват и други.
Ще ни създадат ли проблеми? - Несъмнено.
Но не веднага.
Струваш ми се уморен.
От 20 г. служа на сестра ти.
Надявам се да успея да направя следващите 20 г. по-приятни.
Мисля, че дните ми на служба най-сетне изтекоха.
Тамакти, нужен си на Пая.
Има теб. - Аз се нуждая от теб.
Ще го имам предвид.
Благодаря ти.
Умееш да вдъхновяваш Съвета.
Ти си достойна дъщеря на баща си във всяко едно отношение.
Наистина ще станеш велика кралица.
И Пая ще има водача, който заслужава.
Всичко ще се нареди.
Нани-на, нани-на.
Всичко ще се нареди.
Нани-на, нани-на.
Всичко ще се нареди.
Нани-на, нани-на.
Нани-на.
Оломан.
Приготвил си ми демонстрация.
Да.
За твое добро се надявам да бъде по-успешна от предишната.
Ще бъде.
Започвай.
Играеш си с търпението ми.
Всеки момент.
Пазачите казаха, че плачеш в съня си.
Пророчица акушерка.
От дълги години.
Опиши ми какво усещаш.
Болката на майчинството.
Рано е за нея.
Нека те прегледам.
Странно. Загрижена си за мен.
Загрижена съм за бебето.
Нещо не е наред. Усещам го.
Утробата ти е невредима.
Бебето ще се роди, когато трябва.
Магра каза, че детето няма да знае нищо за мен.
Ти си акушерка и би се съгласила,
че не бива да лишават детето от майка му.
Не ми е работа да се съмнявам в намеренията на кралицата.
Не, разбира се.
Кофун не може да отгледа дете.
Той самият е още дете.
Достатъчно голям мъж е.
По-силен е, отколкото предполагаш.
Ще му помогнеш ли?
Разбира се, че ще помогна на Кофун.
Не, няма.
И запомни, планинска жено.
Ще убия детето, но няма да допусна да го вземат.
И ще убия всеки, който се опита.
Всичко ще се нареди.
Нани-на.
Превод на субтитрите Анна Делчева