Головнокомандувачу, вас викликали дати пояснення
про втечу полоненого Тамакті Джуна.
Тамакті Джун не був моїм полоненим.
-А Баба Восс був. -Баба Восс був ворогом республіки.
Якого треба було судити,
а після цього стратити, як вимагає закон.
Якби ви це зробили, він би не зміг
утекти з Тамакті Джуном.
Відьмолов був потенційним джерелом
важливої інформації про стратегічні наміри паянської королеви
та про її війська.
Як вони взагалі могли втекти?
Це нечуване порушення правил безпеки.
Їм допоміг хтось із наших.
Ми повинні знайти зрадника чи зрадників
і показово покарати.
Якщо зрадники є, я їх знайду.
Генерале Восс, ви служили цій раді
з великою честю й мужністю багато років,
але вашу одержимість чутками про повернення зору,
вашу особисту помсту братові треба поки що відкласти.
Ґаніти на заході зовсім знахабніли.
Ви наш найкращий стратег.
Зосередьтеся на справжніх загрозах республіці.
Розумієте?
Так. Розумію, пане.
Допитайте кожного вартового, що спілкувався
з Бабою Воссом чи Тамакті Джуном.
Уже допитала. Вони не розповіли нічого корисного.
То допитай знову. Хтось розколеться.
Так, пане.
Сліпота
Хто там?
-Усе гаразд. -Оломан?
Усе гаразд.
Знову наснився кошмар?
Ти не зрозумієш.
Ці сни такі гарні.
Я бачу світ, своїх дітей.
А як прокидаюся, починається кошмар.
Ми й досі тут, батьку.
Ми тебе не покинемо.
Ти придумав, як це виправити?
Я знаю, що це можна зробити, якщо є обладнання.
Але в нас нема техніки, машин, за допомогою яких це роблять.
Ти забув усе, чого я тебе навчив?
Я будував цей дім усе життя.
Витримав усі негаразди й труднощі.
Тепер ти…
Ти теж повинен боротися.
Поставити перед собою неможливе завдання й виконати його.
Ти повинен присвятити кожну мить свого життя відновленню мого зору,
щоб я виконав своє призначення.
Це станеться нескоро,
і я помилявся, коли квапив тебе.
Ми повинні вистояти й подолати цю біду.
Байдуже, скільки треба часу.
Так, батьку.
Добре.
А зараз – твій ранковий звіт.
Зараз?
Наша робота триває, правда?
Авжеж, просто…
Я поранений, але не втратив впливу.
І ти повинен ставитися до мене відповідно, інші діти теж.
А тривантійці…
Тривантійці…
не повинні знати про моє поранення.
Вони нас не чіпають, бо бояться моїх здібностей.
Розумієш?
Так, батьку.
Добре.
Тоді… давай ранковий звіт.
Нонні перейшла до квадратних рівнянь.
Вона дуже розумна.
Я дав їй почитати текст, який ти запропонував.
Її він дуже зацікавив.
Вони пішли раніше, ніж ми домовлялися. Мабуть, щось сталося.
Немає часу їх шукати.
Спершу треба знайти принцесу Маґру.
Принцесу Маґру? Що він говорить?
Якщо йому вірити, твоя мама – королева.
-Королева Кейн? Це смішно. -Знаю, у це важко повірити.
Важко повірити в те, що ти не розірвав його на шматки, щойно зустрів.
Я про це думав.
-Це може бути пастка, тату. -Так.
А ти дозволяєш йому вести нас. Чому?
З тієї ж причини, що я пішов шукати тебе у Тривант.
Вона моя дружина, Ганіво.
Єдина жінка, яку я будь-коли кохатиму.
І якщо є бодай найменший шанс, що вона жива…
Я розумію.
Та якщо він тобі бреше, я хочу вбити його з тобою.
Даю слово.
А якщо він не бреше, то моя мама – паянська принцеса.
Як таке може бути?
У мене немає відповіді.
Вірю, мама все пояснить, коли ми її знайдемо.
Ходімо.
Троє коней, два пси.
-Тривантійці? -Відьмолови.
Якщо вони скривдять сина…
Відьмолови служать королеві.
Якщо Маґра з королевою, то їм наказано
знайти й привести дітей до неї.
-А королева накаже їх спалити. -Ні.
Я чула, що королева видала новий декрет:
зрячих більше не можна вважати відьмами й відьмаками.
Куди нам іти?
На схід. Недалеко є табір відьмоловів.
Вони знають, де тепер королева.
У Пеннсі.
Що?
Кофуна відвели в Пеннсу.
-Він лишив тобі знак? -Так.
ПЕННСА
Пеннса.
Добре укріплена, заможна, стратегічно розташована.
Мабуть, королева проголосила її новою столицею.
Лорде Гарлане, що у вас такого термінового?
Я не хочу здіймати паніку,
але коли йдеться про безпеку вашої величності,
краще реагувати надмірно, ніж заспокоювати себе.
Обов'язково завжди виголошувати промови?
Я довго вас не затримаю. Обіцяю.
Хочу, щоб ви почули це з перших вуст.
Тільки, будь ласка, не рухайтеся.
Якщо він знатиме, що ви тут, не говоритиме відверто.
Я сидітиму тихо, як павук.
Лорде Гарлане, це Зечан, чоловік, що просив аудієнції.
Дякую, Керріґане.
У кімнаті ще хтось є?
Вірний слуга, якому я довіряю.
Звідки ти, Зечане?
З Канзуа, пане.
Ти охороняв палац у Канзуа?
Так, пане, понад 20 років.
Ти був там під час нападу тривантійців?
Я був там під час падіння Канзуа.
Але річ у тім, що нападу не було.
А хто ж тоді зруйнував дамбу?
Точно не знаю, пане.
Знаю тільки, що тривантійців там не було.
Я не розумію.
Це був звичайний день.
Пташки й вітер.
Я не чув ні звуку тривантійських стріл,
ні бойових вигуків.
Якщо не тривантійці, то хто ж у цьому винен?
Ви маєте зрозуміти, пане.
Мій батько був вартовим у Канзуа, його батько теж.
Ми кілька поколінь служили монархії.
Я розумію.
Усе гаразд.
Кажи те, що збирався, солдате.
Я знаю ці будівлі вздовж і впоперек, знаю, хто має доступ до якого проходу.
І я думаю, що воду пустити могла тільки…
сама королева.
Лорде Гарлан, ви маєте схильність до драматизму.
Такі розмови…
поширяться, як чума, якщо їм не перешкоджати.
А якщо люди сумніватимуться у ваших словах про Канзуа,
вони сумніватимуться в тому, що у вас буде зряча дитина,
і у вашій богом даній владі.
В усьому.
А ви повинні запобігти цьому.
Це найменше, що я зроблю, щоб захистити мою королеву.
І подумайте, наскільки я буду пильніший,
якщо загрожуватимуть сестрі моєї дружини.
Пильні новини, королево.
Підійди.
Не сумнівайся, Гарлане, ти матимеш наречену.
Сібет, будь ласка. У мене зараз немає сили.
Заспокойся, сестро. У мене добрі новини.
Знайшли Кофуна.
Мої солдати зараз ідуть сюди з ним.
Що? Коли вони прибудуть?
А що з Ганівою й Бабою Воссом?
На жаль, їх не знайшли.
Це нелогічно.
Він змусив би їх за всяку ціну триматися разом.
Мабуть, більше не міг.
Кофун приєднається до нас,
треба гарантувати йому безпеку.
Безпеку?
Як ти бачила, люди не одразу приймуть новий порядок.
За Бутса ти не боялася.
Бутс – ніхто.
Просто батько твоєї дитини.
Що?
Я чую, що твоє серце забилося частіше, Сібет.
Але тільки твоє серце.
Дитина.
Ти втратила дитину.
Сібет, співчуваю.
Твій син повертається, а мій вирішив узагалі не народжуватися.
Це ставить нас у трохи складне становище.
Якщо люди дізнаються, що я не вагітна,
то не захочуть захищати зрячих дітей
навіть більше, ніж тепер.
Кофун може бути в небезпеці.
Не розумію, до чого ти ведеш.
-Ти погрожуєш моєму синові? -Навпаки.
Я зроблю все, що можу, аби захистити племінника.
Та якщо народ повстане проти мене, проти нас,
захищати його буде нікому.
Йдеться про Гарлана.
Союз з лордом Гарланом гарантує нам контроль над об'єднаною армією
і стане чудовим запобіжником від будь-яких розмов про революцію.
Чому ти так на цьому наполягаєш? Що ти приховуєш?
У Канзуа загинули не всі.
-Якщо чутки поширяться… -Чутки поширяться.
Єдине питання – наскільки ми будемо готові приборкати повстання
й утвердити наш авторитет, коли вони поширяться.
Такий чоловік, як Гарлан, може погасити чи роздмухати пожежу,
залежно від його інтересів.
А зараз він хоче тебе.
Сестро. Я розумію, що багато прошу.
-Я б не просила, але… -Цс. Просто…
Добре.
Я погоджуся на цю виставу, якщо Гарлан зрозуміє,
що це просто ділова угода.
Як і будь-який шлюб.
Мені все одно не віриться, що мама – принцеса.
Маґра Кейн була народжена правити.
Справжня дочка свого батька.
А ти полював на неї, як на тварину.
Ні.
Моє завдання було знайти відьмака Джерламарела та його дітей.
Маґру вважали мертвою.
-Отаборимося тут. -Ми щойно вийшли.
Іти через пагорби нелегко.
Хай твій батько відпочине.
Не говори за мене, відьмолове.
Добре, скажу за себе.
Як і ти, я втратив багато крові. Як і ти, я давно не їв.
І хоч мене не шмагали на дибі, як тебе…
Цс! Тамакті.
-Що ти бачиш, доню? -Клітки з дарів божих.
-Чорт. -Що?
Тут були работорговці.
-Тобі знайоме це місце? -Ні.
Тамакті, треба йти. Ходімо швидше.
Тату, все гаразд. Ніхто сюди не йде.
Вони вже тут.
Стояти на місці.
Вітаю, друже.
Вибачте, якщо ми на вашій території.
Ми хочемо тільки пройти до східних пагорбів.
Навіщо вам на пагорби?
На ярмарок худоби до юрі.
Проходьте.
Дякую.
А тобі не можна, дівчино.
Тату!
Я навчу тебе слухатися, дівчино.
Хто там? Озвіться!
Видихни, Баба. Ти в безпеці.
Періс!
Ганіва!
-Періс. Хто з нами б'ється? -Баба.
Розповім більше, коли будемо в безпеці.
-Де Кофун? -Його повезли в Пеннсу.
І в мене важливі новини.
Маґра жива.
-Ти чув? -Так.
Дарма ти не поїхала з Кофуном.
І де ти був би зараз, здорованю?
-Ходімо вже. -Ні.
Ти не в змозі йти.
Я чую сильний біль у твоєму голосі.
Відпочинь і підлікуйся, а тоді продовжимо подорож.
Баба Восс.
Періс, стій.
-Тамакті Джун. -Періс.
Генерал відьмоловів.
Яка знахідка.
Уб'ємо його, а вуха я візьму собі як трофей.
Ні. Нам потрібна його допомога.
Ми б не вибралися з Триванта без нього.
-Він більше не один з них. -Навіть якщо це правда…
Він може вислідити солдатів королеви. Він допоможе мені знайти Маґру.
Не можна брати відьмолова з собою додому.
Ми підемо в Пеннсу. Але без тебе.
Ганіво, батькові потрібен відпочинок. Він задихається.
Тату.
Додому – це куди?
Не має значення. Ми підемо в Пеннсу.
Баба, ми отаборилися неподалік.
Відпочинь уночі й підемо в Пеннсу.
Ти ж не кажеш, що ми підемо з відьмоловом.
Куди ми, туди й він. Ясно?
Так і буде.
В'єнна, Кіто, вертайтеся додому.
Повідом там, що ми йдемо в Пеннсу.
Шарлотто, в табір.
Років 200 тому
кілька паянських дітей народилися зрячими.
Їхні матері втекли в гори, щоб сховати їх від відьмоловів.
Та з часом дітей знайшли й спалили.
Згорьовані матері заснували Компас.
Це таємна спільнота хранительок,
членство в ній передавалося від матері до дочки.
Багато поколінь про нас ніхто не знав,
ми були насторожі, готові виконати свій священний обов'язок –
захистити зрячих дітей, коли зір повернеться.
І скільки зрячих дітей ти бачила?
Рахуючи тебе? Одну дитину.
А моя мама та її мама не бачили жодної.
Я не думала, що це станеться за мого життя, але це сталося.
Періс, а до чого тут ти?
Це довга історія. І сумна.
Ти була однією з них.
Так, була.
Дуже давно.
Тебе ніхто не звинувачував, Періс.
Усе одно це був мій обов'язок.
Прокляття кожного мого провіщая.
Ти вважаєш себе винною, бо знаєш усе до того, як воно станеться.
Правда, що королева Кейн об'явила, ніби зрячі більше не відьми?
Так кажуть.
Ця королівська об'ява необдумана.
Забобонний фанатизм декретом не здолати.
Тепер на тебе полюватимуть ще більше.
А може, вона цього й хотіла.
Мабуть, йому треба виспатися.
Мені теж.
Тому я підсипала в його ель кінську дозу кореня валеріани.
Бо якби він не спав, я б мусила цілу ніч його стерегти.
Хтось іще їстиме?
Та ну, Тоад. Ти давав ту саму присягу, що й ми.
Шукати й знищувати відьмаків за всяку ціну.
Ми служимо королеві, Дакс. Виконуємо її накази.
Не тоді, коли її накази – єресь.
Спершу боже полум'я, потім королева.
Дакс слушно каже. Це неправильно.
-Ми порушуємо закон. -Нам доручили його захищати.
Він племінник королеви.
Як думаєш, що вона вдіє тому, хто його скривдить?
Не можна в'їхати в Пеннсу з єретиком,
нас спалять як єретиків поряд з ним.
Не будь ідіотом.
Я б його випатрав, а не супроводжував.
Не хочете його вбивати? Добре, не вбивайте.
Покинемо його тут і скажемо, що втік.
Хай його забере ліс.
Давай, Тоад. Ти ж знаєш, що це правильно.
Ні.
Це крок до порушення субординації й пониження.
І з тобою буде те ж саме.
Заткніться й робіть свою роботу.
А якщо вам пощастить,
я забуду про цю розмову, поки доїдемо до Пеннси.
Ти повинен представитися.
Вибач, принцесо.
Я постійно забуваю, що це вже не мій дім.
Меч зі свистком, зброя королів.
Та їхніх дочок.
Ти мене кликала?
Так.
-Твоя шлюбна пропозиція… -Я її не робив.
Ну, за тебе її зробила моя сестра.
Як шкода.
Я хотів придумати щось романтичніше.
-Я заміжня. -Усі ми маємо вади.
Я хропу, якщо сплю на боку. Але є вихід…
-Гарлане. -…якщо мене штовхнути, я стихну.
-Так кажуть. -Гарлане!
Що тобі насправді треба?
Моя родина
билася за крихти біля ніг монарха.
А я багато років невтомно працював,
щоб досягти чогось кращого.
Це було нелегко, повір.
А тепер з'являється королева
й усе псує своєю війною.
А я маю два варіанти.
Один: підняти повстання й спалити весь палац.
Другий: привести до влади тебе.
Я довго думав і дійшов висновку, принцесо.
Другий варіант значно легший.
Ти залицяєшся не до тієї сестри.
-Я залицяюся до кращої сестри. -Владу має Сібет.
Поки що.
-Ми оголосимо про заручини. -Чудово.
Але весілля не буде.
Щиро кажучи…
Заручини заспокоять мою сестру,
і вона поки що забуде про Канзуа.
Ти використаєш свій вплив у раді,
щоб переконати її не починати війну.
А коли знайдуть мого чоловіка й дочку,
подбаєш, щоб їх захищали за всяку ціну.
А натомість?
Я переконаю Сібет перенести столицю у відповідніше місто,
а своє ти отримаєш назад.
Маґро.
Здається, я тебе недооцінював.
Надіюся, я тебе теж.
З часом побачимо, принцесо.
-Чет-чет. -Чет-чет.
Гарячий чай.
То ти була воїном Компаса?
Хранителькою. Але мені давно це набридло.
Чому ти пішла?
Я була в Компасі в цікаві часи.
Двісті років ніхто не чув про зрячих дітей,
і раптом з'явився хлопчик.
Мене призначили його захищати.
Він був не лише зрячий, але й талановитий.
Його молодий розум прагнув знань…
так само, як і твій.
Я порушила правила.
Я дала йому доступ до артефактів, які ми зберігали.
До книжок…
і вузликових кодів, щоб навчитися читати.
Скоро йому вже бракувало книжок, щоб задовольнити жагу до знань.
Одного дня я прокинулася, а він пішов,
забравши книжки й вузликові коди.
Я підвела Компас.
Я не виконала свого завдання.
І я зробила те єдине, що могла. Я пішла.
Ти знаєш, що з ним сталося? З хлопчиком?
Він став твоїм батьком.
Джерламарел.
Так.
Через багато років, коли твоя мама носила тебе, Джерламарел мене знайшов.
Він знав, що я алкенні.
Знав, що я захищатиму й навчатиму його дітей.
І ти навчила нас читати.
Надіюся, це був правильний вибір.
Авжеж правильний.
Зір – так само важливий для мене,
як для тебе – руки.
Було б неправильно, якби я не вміла читати.
Дорогенька…
Історія людства довга.
Довга історія презирства й боязні тих, хто не такий, як інші.
Ніхто не вибирає, яким народитися.
Але незрячі переслідують зрячих.
Якщо колись зрячих знову стане більше, ніж незрячих,
усе буде навпаки.
У цьому ми дуже схожі.
Що ти робиш?
Свою роботу, відьмаче.
-Тоад! -Тихо!
Тримай його!
Сюди, відьмаче!
Тоад!
Дакс! Фрай! Що ви, в біса, робите?
Назад!
Тоад!
Фрай! Зупинися, Фрай.
Тоад!
Тоад.
-Дакс. -Тоад.
Фрай!
Фрай?
-Фрай! -Кидай зброю, Дакс.
Що ти накоїв?
Кажу ж: кидай зброю.
Ти його вбив.
І тебе вб'ю, якщо не перестанеш нападати.
Що з тобою? Ти відьмолов, а захищаєш відьмака.
Я більше не повторюватиму, Дакс!
Кидай зброю! Миттю!
Я йду.
Не хочу бути в цьому.
Хочеш дезертирувати – бери коня і їдь.
Та якщо заважатимеш цій місії,
я вб'ю тебе на місці.
-Тоад. -Замовкни.
Умієш їздити верхи?
Не дуже.
Надіюся, швидко навчишся.
Бо зі мною ти не поїдеш.
Чому ти не вбив Едо, коли мав змогу?
Убити брата – це як убити частину себе.
Як убити рідного батька?
Батько наказав мені вбити Едо.
І я зробив вибір.
Якщо ти захищав Едо, чому він так тебе ненавидить?
Стосунки між рідними бувають складні.
Ну…
Мене викрав дядько,
я дізналася, що моя мама – принцеса.
Складні стосунки мені знайомі.
Мама померла, народжуючи Едо.
Батько йому цього не простив.
Я був малий і її майже не пам'ятаю.
І надто малий, щоб суперечити батькові.
Викликали, пане?
Дівчина, Ганіва, вміє стріляти з лука.
Справді?
Вона випустила в мене три стріли.
Мій брат виховав трьох дітей Джерламарела.
Це небезпечна комбінація.
Сьогодні в Манголі вбито групу работоргівців.
Думаєте, це вони?
Баба поранений. Виснажений. Він не рухатиметься швидко.
Повідом усім постам навколо…
що Баба й дівчина потрібні мені живі.
Так, пане.
Лейтенант.
Відомо, хто допоміг їм утекти?
Поки що ні, пане.
Дивно, Рен. Дуже дивно.
Та у мене є припущення.
Тримай мене в курсі.
Так, пане.
-Тоад. -Що?
Дякую, що врятував мені життя.
Не треба мені дякувати.
Ти син принцеси Маґри, я зобов'язаний тебе захищати.
Я не мав вибору.
Ти мав вибір.
Дай мені мапу.
До Пеннси ми доберемося через 13 днів, якщо погода не зміниться.
Можна добратись удвоє швидше.
Що? Як?
Цим шляхом.
Там урвище.
Так, на мапі.
Урвища там немає. Можна пройти.
Як ти знаєш?
Вони укладають мапи.
І наш форпост
був багато років прихований від таких падлюк, як ви.
Ганіво.
Мені наказано захищати тебе за всяку ціну.
Завжди триматимешся позаду мене.
Завжди позаду мене.
Твій батько – завжди позаду тебе.
Мені не потрібен охоронець. Я сама про себе подбаю.
Тривантійці ледь не зробили тебе розплідною машиною.
А я втекла.
І ледь не позбулася голови у работорговців.
З таким темпом загинеш за тиждень.
Ганіво.
Не ставай у мене на шляху.
Ти зряча. Не ставай на шляху в мене.
Ні. Завжди позаду мене. Твій батько – завжди позаду тебе.
Періс.
Жасмін.
Дим шавлії.
Дощ на луках.
Дякую, ваша величносте.
Я чула, що пеннські кухарі запахів – одні з найкращих у нашій країні.
Тепер я знаю, що це правда.
Надіюся, всім вам сподобалася вистава.
Я зрозуміла, що навіть у найтемніші часи
ми повинні знаходити час милуватися красою й радістю,
якими нас благословляє Боже полум'я.
Навіть тепер, коли нас чекає боротьба,
можна знайти красу.
Знайти кохання.
І я з великою радістю
оголошую моїм шановним придворним,
що моя сестра, принцеса Маґра Кейн, заручена
з вашим лордом Гарланом Пеннсійським.
Я думала, ми самі про це оголосимо.
Я теж так думав.
Ми всі станемо свідками їхнього шлюбу,
коли Боже полум'я зійде вчетверте.
Ми паянці
-Це ти придумав? -Ні.
Ми святі
Щось я тобі не вірю.
Ну, принцесо, колись доведеться мені повірити.
Назви для цього підставу.
Ми обранці
Батьку.
Що таке?
Генерал тут.
Що?
Едо Восс тут?
Прийшов з солдатами.
Він не повинен знати про моє поранення.
Генерал Восс. Який сюрприз.
Невже?
Я думав, ти мене чекатимеш.
Чому це?
Хтось зайшов у мою тюрму й визволив Бабу Восса.
Ви спіймали Бабу Восса?
Він був у нас.
А тепер немає.
Нелегко оминути стражів
й орієнтуватись у тривантійській тюрмі
незрячим людям.
Ви звинувачуєте мене? Навіщо мені звільняти Бабу Восса?
Де твій син?
Мій син?
Син, якого ти не віддав моїм людям, коли вони тут були.
-Він мені потрібен. -Послухайте.
Ваша пастка привела Бабу Восса до мене.
Він убив моїх вартових і викрав мого сина.
Баба Восс тут був і не вбив тебе?
Хоч ти й забрав у нього дочку?
Він не зміг. Нас було більше.
Що це значить?
Чому відповідає син, коли я говорю з батьком?
І чому ти не ходиш туди-сюди, як зазвичай при наших зустрічах,
коли хизуєшся своїм даром?
Ти ніби…
Генерале, якщо ви сюди приїхали тільки…
Відпустіть його!
-Генерале. -Тихо.
Він позбавив тебе зору.
Це тимчасово.
Я скоро вилікуюся.
Ні.
Не вилікуєшся.
Ні!
Ні! Ні!
Ні!
Я тебе вб'ю. Клянусь, я тебе вб'ю.
Не побивайся, Оломане.
Тепер ти повинен захистити решту рідних.
Для цього треба мислити тверезо.
Цей будинок тепер належить мені.
Ти, книжки, знання – усе це.
Тормада!
Це Тормада. Один з наших найкращих учених.
Тепер ти працюєш на нього.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк