Vade generole, esate iškviestas pasiaiškinti
dėl kalinio Tamakčio Džuno pabėgimo.
Tamaktis Džunas nebuvo mano kalinys.
- Bet Baba Vosas buvo. - Baba Vosas - respublikos priešas.
Kuris turėjo būti teisiamas
ir neatidėliojant nuteistas, kaip to reikalauja įstatymas.
Jei būtumėte tai padaręs, jis nebūtų pabėgęs
su Tamakčiu Džunu.
Iš Raganų medžiotojo turėjome išgauti
svarbių žvalgybinių duomenų apie Pajos karalienės Kein strategiją
ir karinę galią.
Ar nuspėjate, kaip jiems pavyko pabėgti?
Negirdėta mūsų saugumo klaida.
Greičiausiai jiems padėjo. Kažkas iš vidaus.
Tuomet turime išaiškinti, kas tas išdavikas ar išdavikai
ir nuteisti juos kaip pavyzdį visiems.
Jei išdavikų yra, aš juos surasiu.
Generole Vosai, jūs tarnavote šiai tarybai
garbingai ir drąsiai daugelį metų.
Bet jūsų susidomėjimas gandais apie regos grįžimą
ir jūsų asmeninė vendeta broliui turi būt atidėta į šalį.
Ganitai Vakaruose suįžūlėjo.
Jūs - geriausias mūsų taktikas.
Mums reikia, kad susitelktumėte į grėsmes respublikai.
Ar suprantate?
Taip. Aš suprantu, pone.
Apklausk visus sargybinius, kurie buvo kaip nors susiję
su Baba Vosu ar Tamakčiu Džunu.
Jau apklausiau, pone. Nieko naudingo nesužinojau.
Na, tuomet apklausk juos dar sykį. Kažkas palūš.
Klausau, pone.
Kas ten?
- Nebijok. - Olomanai?
Nebijok.
Susapnavai košmarą?
Tu nesupranti.
Mano sapnai - nuostabūs.
Matau pasaulį, savo vaikus.
Košmaras prasideda man pabudus.
Mes - čia, tėve.
Mes niekada tavęs nepaliktume.
Ar sužinojai būdą mane pagydyti?
Žinau, kad su tinkama įranga tai galima padaryti.
Mes neturime tokios įrangos, technologijos.
Ar pamiršai, ko tave mokiau?
Ši vieta - viso mano gyvenimo darbas.
Ištvėriau milžiniškas kliūtis ir iššūkius.
O tu dabar...
Privalai priimti iššūkį.
Neįmanomą paversk įmanoma.
Privalai pašvęsti kiekvieną savo gyvenimo akimirką mano regėjimo atstatymui,
kad galėčiau tęsti savo misiją.
Tai nenutiks per vieną naktį.
Klydau vertęs tave tuo patikėti.
Mes abu privalome susikaupti ir ištverti.
Kad ir kiek tai truks.
Taip, tėve.
Gerai.
Noriu išgirst rytinį pranešimą apie padėtį.
Dabar?
Juk mūsų darbas tęsiasi, tiesa?
Žinoma, tiesiog...
Aš gal ir sužeistas, bet nepalūžęs.
Nesielk su manimi taip, antraip kiti vaikai paseks tavo pavyzdžiu.
O trivantiečiai...
Trivantiečiai...
neturi sužinoti apie mano nelaimę.
Juos varžo tik mano galia matyti.
Supranti?
Taip, tėve.
Gerai.
Taigi, pranešk apie padėtį.
Noni išmoko kvadratines lygtis.
Ji - labai protinga.
Pradėjau nuo teksto, kurį pasiūlei.
Ji kaipmat jį susiurbė.
Jie išėjo nesulaukę mūsų. Regis, kažkas nutiko.
Neturime laiko jų ieškoti.
Mūsų prioritetas turi būti princesės Magros paieškos.
Princesės Magros? Ką jis šneka?
Jei tikėti juo, tavo motina - karalienės sesuo.
- Karalienės Kein? Nesąmonė. - Žinau, patikėti sunku.
Sunku patikėti tuo, jog tu nesuplėšei jo į gabalus vos tik išvydęs.
Norėjau.
- Tai gali būt spąstai, tėti. - Taip.
Ir vis tiek leidi jam mus vesti. Kodėl?
Dėl tos pačios priežasties, kodėl ėjau į Trivantesą tavęs ieškoti.
Ji - mano žmona, Haniva.
Kitos moters aš niekada nemylėsiu.
Ir jei yra nors menkiausia viltis, jog ji - gyva...
Aš suprantu.
Bet jei jis meluoja, tada užmušiu jį kartu su tavim.
Duodu žodį.
O jei jis nemeluoja, tada mano motina - Pajos princesė.
Kaip tai gali būti?
Atsakymų aš neturiu.
Manau, ji paaiškins mums viską, kai ją surasim.
Eikš.
Trys arkliai, du šunys.
- Trivantiečiai? - Raganų medžiotojai.
Jei jie padarė ką mano sūnui...
Jie tarnauja karalienei.
Jei Magra - su karaliene, tuomet jiems buvo įsakyta
surasti ir pristatyti jos vaikus jai.
- Bet juk karalienė norėjo juos sudeginti. - Ne.
Sužinojau, kad ji išleido naują dekretą.
Regintieji nebelaikomi raganiais.
Tai kur mums eiti?
Į Rytus. Ten netoli - raganų medžiotojų stovyklavietė.
Jie žinos, kur apsistojo karalienė.
Pensoje.
Ką?
Kofuną išvedė į Pensą.
- Jis paliko tau ženklą? - Taip.
PENSA
Pensa.
Gerai įtvirtintas, klestintis miestas strategiškai patogioje vietoje.
Spėju, karalienė paskelbė naują sostinę.
Koks čia gyvybiškai svarbus klausimas, lorde Harlanai?
Nenoriu pasirodyti nervingas,
bet jei karalienei gresia pavojus,
verčiau būsiu apkaltintas perdėtu reagavimu nei tingumu.
Ar niekad neapsieinate be kalbų?
Kalba bus trumpa. Pažadu.
Noriu, kad tai išgirstumėte pirma.
Todėl prašau jūsų elgtis labai tyliai.
Jei jis žinos, kad čia - jūs, nekalbės.
Tupėsiu tyliai kaip voras.
Lorde Harlanai, čia Zečenas. Jis prašė jį priimti.
Ačiū, Keriganai.
Čia yra dar kažkas?
Ištikimas man tarnas.
Iš kur jūs, Zečenai?
Iš Kanzua, pone.
Kanzua buvote rūmų sargybinis?
Taip, pone. Virš 20 metų.
Vadinasi, jūs ten buvote, kuomet jus užpuolė trivantiečiai?
Aš buvau, kuomet sugriuvo Kanzua.
Tik užpuolimo jokio nebuvo.
Tai kaip griuvo užtvanka?
Negaliu tiksliai pasakyti, pone.
Težinau, kad trivantiečių ten nebuvo.
Nesuprantu.
Buvo paprasta diena.
Paukščiai ir vėjas.
Negirdėjau nei trivantiečių ginklų garso.
Nei karo šūkių.
Jei trivantiečių ten nebuvo, tuomet kas tai padarė?
Supraskite mane, pone.
Mano tėvas buvo Kanzua sargybinis, kaip ir jo tėvas.
Mūsų kartos tarnavo monarchijai.
Aš suprantu. Suprantu.
Viskas gerai.
Sakyk, ką norėjai, kary.
Tą pastatą pažinojau kaip savo penkis pirštus, visus praėjimus.
Manau, kad vienintelis asmuo, galėjęs paleisti vandenį...
buvo pati karalienė.
Lorde Harlanai, o jūs - dramos mėgėjas.
Tokios kalbos, suprantate...
Jei jų nesustabdysi, išplis kaip maras.
Jei žmonės ims abejoti jūsų vaidmeniu Kanzua,
jie ims abejoti reginčiu kūdikiu
ir tai, kad jūs - įgaliota Dievo.
Viskuo.
Jūs pasirūpinsite, kad to nebūtų.
Tai - mažiausia, ką galiu padaryti dėl savo karalienės.
Įsivaizduokite, koks būsiu budrus,
jei pavojus grės mano žmonos seseriai.
Skubi žinia, mano karaliene.
Užeik.
Būkite ramus, Harlanai, bus jums nuotaka.
Sibete, prašau. Nebeturiu jėgų ginčytis.
Nurimk, sese. Atėjau su gera žinia.
Rado Kofuną.
Mano kariai su juo keliauja čionai.
Ką? Kada jie bus čia?
O Haniva ir Baba Vosas?
Bijau, jų - nė ženklo.
Nelogiška.
Jis nė už ką nebūtų jų palikęs.
Nebent jis nebegalėjo.
Dabar, kai pas mus apsigyvens Kofunas,
mums kyla pavojus dėl jo saugumo.
Saugumo?
Kaip pati girdėjai, žmonės neskuba palaikyti naujosios politikos.
Dėl Butso tau nekilo tokių klausimų.
Butsas - niekas.
Tik tavo vaiko tėvas.
Kas?
Girdžiu, kad tavo širdis ėmė dažniau plakti, Sibete.
Bet tik tavo vienos širdis.
Kūdikis.
Praradai kūdikį.
Sibete. Man labai gaila.
Tavo vaikas grįžta, o manasis nusprendė neateiti.
Tai stato mus į sudėtingą padėtį.
Jei pasklis gandas, jog aš nebesilaukiu,
bus imta abejoti reginčių vaikų apsauga
labiau nei dabar.
Kofunui gali kilt pavojus.
Nesuprantu šio pokalbio.
- Ar grasini mano sūnui? - Priešingai.
Padarysiu viską, kad apsaugočiau sūnėną.
Bet jei žmonės sukils prieš mane, prieš mus,
jo neapsaugos niekas.
Tu apie Harlaną.
Sąjunga su lordu Harlanu užtikrins mums kariuomenės palaikymą,
o tai bus vienintelė atbaidymo nuo kalbų apie revoliuciją priemonė.
Kodėl primygtinai manęs to prašai? Ko man nesakai?
Panašu, kad yra išlikusių iš Kanzua.
- Jei pasklis kalbos... - O jos pasklis.
Klausimas tik, ar gerai būsim pasiruošusios numalšinti neramumus
ir išsaugoti savo valdžią.
Toks žmogus kaip Harlanas gali į ugnį įpilt vandens arba žibalo,
priklausomai nuo to, ko pats norės.
O dabar jis nori tavęs.
Sese, suprantu, ko tavęs prašau.
- Neprašyčiau, bet... - Tiesiog...
Tiek to.
Gerai.
Sutinku su šiuo cirku, jei tik Harlanas žinos,
jog tai - santuoka iš išskaičiavimo.
Kaip ir visos santuokos.
Vis tiek negaliu įsivaizduoti mamos kaip princesės.
Magra Kein gimė valdyti.
Ji - savo tėvo kopija.
Bet tu ją medžiojai kaip žvėrį.
Ne.
Mano pareiga buvo surasti raganių Dželamarelą, paskui - jo vaikus.
Visi manė, kad Magros nebėra gyvųjų tarpe.
- Apsistokime čia. - Mes ką tik pradėjome eiti.
Mūsų laukia sunkus takas per kalvas.
Tavo tėvui reikia pailsėti.
Už mane nekalbėk, Raganų medžiotojau.
Tuomet kalbėsiu už save.
Kaip ir tu, netekau daug kraujo. Kaip ir tu, ilgai nevalgiau.
Ir nors manęs nečaižė rimbais, kaip tave...
Tamakti.
- Ką matai, mano meile? - Narvus ir Dievo kaulus.
- Šūdas. - Kas?
Čia - vergaudžių stovykla.
- Esi čia buvęs? - Ne.
Tamakti, teks suktis greitai. Eikš.
Tėti, nebijok. Niekas neateina.
Jie jau čia.
Nė iš vietos.
Sveikas, drauge.
Jei užklydom į svetimas valdas, atsiprašau.
Mes keliaujam rytinių kalvų link.
Ko jums ten reikia?
Einame į jurių galvijų turgų.
Galit eiti.
Ačiū.
Tik ne tu, mergyt.
Tėti!
Pamokysiu tave klusnumo, mergyt.
Kas čia? Kalbėkit!
Nesinervink, Baba. Tu - saugus.
Peris!
Haniva!
- Peris. Kas čia kovėsi? - Baba.
Paaiškinsiu, kai nusigausim į saugią vietą.
- Kur Kofunas? - Kofunas iškeliavo į Pensą.
Ir turiu tau svarbią žinią.
Magra - gyva.
- Jau žinai? - Taip.
Tau derėjo eiti kartu su Kofunu.
Tuomet kur dabar būtum, dički?
- Keliausim dabar. - Ne.
Tau reik atgaut jėgas.
Tavo balse girdžiu didelį skausmą.
Turi pailsėti ir užgyti, o tada keliausim.
Baba Vosai.
Peris, palauk.
- Tamaktis Džunas. - Peris.
Generolas Raganų medžiotojas.
Na ir laimikis.
Pasiimsiu jo ausis kaip trofėjų.
Ne. Mums reikia jo pagalbos.
Be jo nebūtume pabėgę iš Trivanteso.
- Jis jau nebe medžiotojas. - Net jei tai ir tiesa...
Jis suras karalienės kareivius. Jis man padeda ieškoti Magros.
Namo Raganų medžiotojo nesivesim.
Mes neisim su jumis. Mes einame į Pensą.
Haniva, tavo tėvui būtina pailsėti. Jis vos kvėpuoja.
Tėti.
Kur tie namai?
Nesvarbu. Mes keliausim tiesiai į Pensą.
Baba, įkūrėme stovyklavietę netoliese.
Pailsėkim naktį. Tada keliausim į Pensą.
Nori pasakyti, kad keliausim su Raganų medžiotoju?
Ten, kur eisim mes, eis ir jis. Taip.
Tebūnie.
Viena, Kito, grįžtam namo.
Praneškite, kad mes keliausim į Pensą.
Šarlote, į stovyklavietę.
Prieš kokius 200 metų
Pajoje gimė grupelė reginčių kūdikių.
Jų motinos pasislėpė kalnuose nuo Raganų medžiotojų.
Bet jie vis tiek rado ir sudegino juos.
Sielvartaujančios motinos subūrė Kompasą.
Slaptą sergėtojų būrį,
kurių narystė perduodama iš motinos dukrai.
Porą šimtmečių išlaikėme slaptumą,
pasiruošusios atlikt šventą pareigą -
sergėti reginčiuosius, kai jie vėl atsiras.
Kiek reginčių vaikų esi sutikusi?
Įskaitant ir tave? Vieną.
Ir tai - daugiau, nei sutiko mano ar jos mama.
Neįsivaizdavau, kad tai nutiks man gyvai esant, bet nutiko.
Peris, o kuo tu čia dėta?
Ilga istorija. Ir liūdna.
Tu buvai viena jų.
Taip, buvau.
Labai seniai.
Niekas tavęs nekaltino, Peris.
Tačiau tai buvo mano atsakomybė.
Visų mano sutiktų pranašių prakeiksmas.
Jūs visos manote, kad privalote viską nuspėti iš anksto.
Ar tiesa, kad karalienė Kein išleido dekretą, jog regintieji - nebe raganiai?
Taip kalbama.
Šis karalienės veiksmas - apgaulingas.
Fanatizmo dekretu neišnaikinsi.
Ji kaip tik padarė jus dar didesniais taikiniais.
Gali būt, kad šito ji ir norėjo.
Jis, regis, norėjo miego.
Aš - irgi.
Todėl ir įbėriau jam valerijono šaknų į gėrimą.
Jam nustojus knarkti, pašoksiu su virve rankoje.
Kam dar maisto?
Toudai, juk ir tu prisiekei tą patį.
Ieškoti ir naikinti raganius bet kuria kaina.
Mes tarnaujam karalienei, Daksai. Vykdome jos įsakymus.
Tik ne tuomet, kai šie įsakymai - erezija.
Dievė Liepsna - pirma, karalienė - antra.
Daksas teisus. Čia kažkas ne taip.
- Mes pažeidžiame įstatymą. - Mums liepta saugoti jį.
Jis - karalienės sūnėnas.
Kaip, manot, ji nubaus tą, kuris jam pakenks?
Negalim joti į Pensą su raganiumi,
mus sudegins kaip eretikus kartu su juo.
Nebūk idiotas.
Turėtume paleist jam žarnas, o ne lydėti.
Tu nenori jo žudyti? Gerai, nužudysim mes.
Paliksim čia, pasakysim, kad jis pabėgo.
Miške jis žus.
Nagi, Toudai. Juk žinai, kad jis teisus.
Ne.
Jo žodžiai kvepia nepaklusimu, už ką gali būt pažemintas pareigose.
Tau gresia tas pats.
Užsičiaupkit ir dirbkit savo darbą.
Jei jums pasiseks,
aš pamiršiu, kad toks pokalbis iš viso vyko.
Turėjai pasakyt, kad atėjai.
Atleiskite, princese.
Vis pamirštu, kad čia - nebe mano namai.
Švilpiantis kardas, karalių ginklas.
Ir jų dukterų.
Kvietėte mane?
Taip.
- Tas pasiūlymas tuoktis... - Aš nieko nesiūliau.
Mano sesuo padarė tai vietoj tavęs.
Negerai.
Patikėkite, būčiau sumanęs kai ką romantiškesnio.
- Aš turiu vyrą. - Visi mes turim savų trūkumų.
Aš, miegodamas ant nugaros, knarkiu. Bet žinokite...
- Harlanai. - ...vienas spyris ir aš nutylu,
- kaip man sakė. - Harlanai!
Ko tau reikia iš tiesų?
Esu kilęs iš tokios vyrų giminės,
kurie kovėsi už trupinius šalia monarchų kojų.
Todėl aš ilgus metus nenuilstamai stengiausi
susikurt sau geresnį gyvenimą.
Prireikė nemažai pastangų, patikėkite.
Ir štai, staiga pasirodo karalienė
ir viską sugadina su savo karu.
Tad sau matau dvi išeitis.
Pirma - įžiebiu sukilimo ugnį ir sudeginu rūmus,
arba antra - apsigyvenu čia kartu su jumis.
Po ilgų svarstymų, princese, priėjau išvados.
Antras variantas reikalauja mažiau pastangų.
Tu vilioji ne tą seserį.
- Aš vilioju geresnę. - Sibetė turi valdžią.
Kol kas.
- Mes paskelbsime sužadėtuves. - Puiku.
Bet vestuvių nebus.
Nenoriu smulkintis...
Sužadėtuvės kuriam laikui nuramins
sesers nerimą dėl Kanzua.
Tu padarysi įtaką tarybai,
kas padės man sulaikyti ją nuo karo.
O kai suras mano vyrą ir dukterį,
tu pasirūpinsi, kad jų niekas nė pirštu nepaliestų.
O ką gausiu mainais?
Aš įtikinsiu Sibetę sostinę įkurti tinkamesniame mieste,
o tu atgausi savąjį.
Magra.
Aš jūsų neįvertinau.
Tikiuosi, aš tavęs - irgi.
Laikas parodys, princese.
- Čet čet. - Čet čet.
Karšta arbata.
Vadinasi, tu buvai Kompaso karė?
Sarge. Praradau ūpą tam reikalui.
Kodėl išėjai?
Kuomet buvau Kompaso narė, Haniva, įdomiai gyvenom.
Du šimtus metų nebuvo nė vieno reginčio vaiko,
staiga atsirado berniukas.
Mane paskyrė jį globoti.
Jis ir be regėjimo buvo labai talentingas.
Jo jaunas protas šaukte šaukėsi žinių...
kaip ir tavo.
Aš sulaužiau taisykles.
Parodžiau jam mūsų archyvą.
Knygas
ir mazgų kodus, nurodančius, kaip išmokti skaityti.
Netrukus pritrūkau knygų, kad pasotinčiau jo žinių alkį.
Vieną dieną pabudau, o jis jau buvo išėjęs.
Kartu su knygomis ir mazgų kodais.
Aš nuvyliau Kompasą.
Neįvykdžiau savo priesaikos.
Tad padariau vienintelį dalyką, ką galėjau. Išėjau.
Ar žinai, kas nutiko tam berniukui?
Jis tapo tavo tėvu.
Dželamarelas.
Taip.
Po ilgų metų, kai tavo mama laukėsi jūsų, Dželamarelas susirado mane.
Jis žinojo, kad aš - alkenė.
Jis žinojo, kad aš globosiu ir saugosiu jo vaikus.
Ir išmokysi mus skaityti.
Tikiuosi, teisingas buvo sprendimas.
Žinoma.
Regėjimas - tokia pat dalis manęs,
kaip rankos - dalis tavęs.
Nebūtų teisinga, jei nemokėčiau skaityti.
Brangioji mano...
žmonija visais laikais...
visais laikais nekentė ir bijojo tų, kurie yra kitokie.
Niekas juk nesirenka kokiais gimti.
Tačiau neregiai persekioja reginčius.
Jei kažkada reginčiųjų bus dauguma,
abi pusės pasikeis vaidmenimis.
Tai - vienas iš daugelio jungiančių mus bruožų.
Ką tu darai?
Savo darbą, raganiau.
- Toudai! - Užtilk.
Laikyk jį tvirtai!
Eikš, raganiau!
Toudai!
Daksai! Frajau! Ką, po galais, darote?
Liaukitės!
Toudai!
Frajau! Stok, Frajau
Toudai!
Toudai! Toudai!
Toudai!
Toudai.
- Daksai! - Toudai.
Frajau?
- Frajau! - Nė iš vietos, Daksai.
Ką padarei?
Nesijudink.
Tu jį užmušei.
Nudėsiu ir tave, jei prisiartinsi.
Kas tau? Tu - Raganų medžiotojas, ginantis raganių!
Daugiau nekartosiu, Daksai!
Nesiartink! Pasakiau!
Aš išeinu.
Aš tame nedalyvausiu.
Jei nori dezertyruoti, sėsk ant savo arklio ir jok šalin.
Bet jei trukdysi man atlikt užduotį,
nudėsiu tave negalvodamas.
- Toudai. - Nutilk.
Moki joti?
Nelabai.
Tikiuosi, tu greit mokaisi.
Nes su manimi tu nebejosi.
Kodėl neužmušei Ydo, kai turėjai progą?
Užmušti brolį - tarsi užmušti dalį savęs.
Kaip ir užmušt savo tėvą?
Tėvas man liepė užmušti Ydą.
O aš padariau sprendimą.
Jei tu gynei Ydą, tai kodėl jis tavęs taip nekenčia?
Šeimos reikalai - sudėtingi.
Na...
Mane pagrobė mano dėdė.
Aš sužinojau, kad mano mama - princesė.
Manau, aš puikiai suprantu, kad šeima - sudėtingas dalykas.
Mano mama mirė gimdydama Ydą.
Ir tėvas jam už tai nebeatleido.
Aš buvau dar visai mažas ir jos beveik neprisimenu.
Ir negalėjau abejoti tėvu.
Kvietėte mane, pone?
Ta mergaitė, Haniva, yra lankininkė.
Tikrai?
Ji paleido į mane tris strėles.
Mano brolis išaugino du Dželamarelo vaikus.
Šis derinys - pavojingas.
Manhole šiandien buvo nužudyta grupė vergaudžių.
Manote, ten - jų darbas?
Baba sužeistas. Pavargęs. Greit eiti negali.
Išsiųsk žinią visiems tame rajone esantiems postams,
kad noriu, jog man gyvus pristatytų Babą ir mergaitę.
Klausau, pone.
Leitenante?
Yra žinių apie tai, kas padėjo jiems pabėgti?
Ne, pone. Nieko.
Keista, Ren. Labai keista.
Bet aš, regis, turiu kai kokių minčių.
Pranešk man, jei ką.
Taip, pone.
- Toudai. - Ko?
Ačiū tau, kad išgelbėjai man gyvybę.
Tavo padėka - ne vietoje.
Esi princesės Magros sūnus, ir tave ginti - mano pareiga.
Kitos išeities neturėjau.
Turėjai.
Duok man žemėlapį.
Iki Pensos užtruksim 13 dienų, jei orai bus geri.
Galim nueiti ten dvigubai greičiau.
Ką? Kaip?
Šiuo keliu.
Ten - status skardis.
Taip, pasak žemėlapio.
Tik ten jokio skardžio nėra. Galėsim eiti tiesiai.
Iš kur tai žinai?
Jos gamina žemėlapius.
Todėl porą šimtų metų
mūsų posto nerado tokie niekšai kaip tu.
Haniva?
Aš atsakinga už tavo saugumą.
Todėl turi eiti už manęs.
Visada už manęs.
O tavo tėvas - už tavęs.
Man nereikia sargo. Galiu pati apsiginti.
Trivantese tavęs vos nepavertė veisimosi mašina.
Ir aš pabėgau.
Ir vos nepraradai galvos vergaudžių stovykloje.
Tokiais tempais mirtis užklups tave jau po savaitės.
Haniva.
Tik nesipainiok man po kojomis.
Tu čia reginčioji. Nesipainiok man pati.
Visada - už manęs. O tavo tėvas - už tavęs.
Peris.
Jazminas.
Degintas šalavijas.
Lietus pievose.
Ačiū, jūsų didenybe.
Buvau girdėjusi, kad Pensos kvapų maišytojai - geriausi visame krašte.
Įsitikinau, kad tai - tiesa.
Tikiuosi, jums visiems patiko pasirodymas.
Aš žinau, kad net tamsiausiomis valandomis
turime surasti laiko grožiui ir džiaugsmui,
kuriais Dievė Liepsna mus apdovanoja.
Net dabar, kai mūsų laukia kova,
visame kame galim rasti grožio.
Ir meilės.
Todėl su dideliu džiaugsmu
noriu pranešti jums, garbingieji mano dvariškiai,
kad mano sesuo, princesė Magra Kein susižadėjo
su niekuo kitu, o pačiu Pensos lordu Harlanu.
Maniau, kad tu paskelbsi apie tai.
Aš irgi taip maniau.
Mes visi tapsime jų santuokos liudininkais
ketvirtąją Dievės Liepsnos dieną nuo šiandien.
Mes - pajai
- Jūs susimokėte? - Ne.
Mes - šventi
Aš tavim netikiu.
Princese, kažkada jums teks manimi pasitikėti.
Pirma suteik man priežastį.
Mes - išrinktieji
Tėve.
Kas nutiko?
Generolas - čia.
Ką?
Ydas Vosas?
Ką tik atvyko su keliais kariais.
Jis neturi sužinoti, kad aš neįgalus.
Generole Vosai. Kokia staigmena.
Tikrai?
Maniau, kad lauksi manęs.
Kodėl turėčiau?
Kažkas įėjo į mano kalėjimą ir išėjo su Baba Vosu.
Jūs sučiupote Babą Vosą?
Mes jį turėjome.
O paskui - ne.
Apmulkinti sargybinius ir rasti kelią
Trivanteso kalėjimo koridoriuose nėra paprasta.
Nebent jei esi regintis.
Kaltinate mane? Kuriems galams turėčiau vaduoti Babą Vosą?
Kur tavo sūnus?
Koks sūnus?
Tas, kurį atsisakei išsiųsti su mano vyrais.
- Norėčiau paimti jį dabar. - Paklausykite.
Jūsų paspęsti spąstai atvedė Babą Vosą tiesiai pas mane.
Jis nužudė mano sargybinius ir prievarta išsivedė mano sūnų.
Baba Vosas buvo čia ir paliko tave gyvą?
Po to, kai atidavei jam jo dukterį?
Jis neturėjo išeities. Jėgos buvo nelygios.
Kas tai? Kas?
Kodėl man atsako sūnus, kai kreipiuosi į jo tėvą?
Ir kodėl tu nejudi aplink mane kaip visada,
puikuodamasis savo regėjimo dovana?
Toks įspūdis, jog...
Generole, jei tokį kelią sukorėte...
Paleisk jį! Paleisk.
- Generole. - Tylos.
Jis atėmė tau regėjimą.
Laikinas sužeidimas.
Tuoj bus galima pagydyti.
Ne.
Nebus.
Ne!
Aš jus užmušiu! Prisiekiu, užmušiu.
Atidėk sielvartą į šoną, Olomanai.
Dabar tavo pareiga - ginti savo šeimą.
O tam tau prireiks švarios galvos.
Šis namas dabar priklauso man.
Tu, knygos, žinios, viskas jame.
Tormada!
Čia - Tormada, vienas geriausių mūsų mokslininkų.
Nuo šiol dirbsi jam.
Išvertė Egidija Namavičė